148 
welche ich bei dem .4. taure- 
ricum des Retyezát nieht be- 
obachtet habé, und welche 
obwohl gewiss auf abnorm 
Faktorén zuríickfUhrbar, doch 
vermutén lasst, dass dieses ver- 
schiedene Verhalten ein Aus- 
druck gewisser innerer Ver- 
schiedenheit sei. Vielleicht wer- 
den weitere Beobachtungen 
hierüber Aut'schluss gébén. 
A. dolomiticum dér Sann- 
thaler Alpen ist nur sehr 
schwach von A. taurericum 
verschieden durch die star- 
ker behaarte Inflorescenz und 
den iippigen, hohen Wuchs. 
A. taurericum ist ebenfalls 
hantig hochgewachsen, fást 1 m 
hoch, und íippig, andererseits 
kommt A. dolomiticum auch 
mit sehr schwacher Behaa- 
rung vor. 
A. parviflorum Hőst neigt 
sowohl durch die geographische 
Lage, als durch die Behaarung 
und kleineren Bliiten bereits 
zu A. formosum Reichb., von 
welchem es durch den zumeist 
gedrangten Wuchs, kurze In- 
tiorescenz, dichtstehende Blat- 
téi’, stets aber durch die láng 
zugespitzten und nicht stum- 
pfen Blattzipfeln verschieden ist. 
A. cernuum Wulf. ap. Koelle 
Spic. Ac. p. 1 7 wurde von 
Reichb. 111. Ac. t. XXXIII zűr 
Bezeichnung des A. panicula- 
tum Lám. angewendet. Bereits 
Neilreich erwahnt (Aufz. Ge- 
fasspfl. 1866, 245), dass es aus 
Wulf. FI. nor. 536 und dessen 
Herbar ersichtlieh sei, dass 
Wulfen unter seinem A. cer- 
nuum ein A. Napellus mit 
nickender Traube verstand. 
Prof. G. v. Beck hat das Wul- 
eltérö viselkedés bizonyos belső 
különbségnek kifejezése is lehet. 
Talán későbbi megfigyelések a 
kérdést el fogják dönteni. 
A sannthali Alpok A. dolo- 
miticum-& az A. taurericum-Xó\ 
csak igen gyengén tér el erő- 
sebben szőrös virágzattal és 
bujább, magasabb termetével. 
De az A. taurericum is akár- 
hányszor magas növésű, majd- 
nem méter magas, másrészt 
az A. dolomiticum is előfordul 
igen gyenge szőrözettel. 
A parviflorum Hőst földrajzi 
elterjedésével, szőrözetével és 
kisebb virágaival már az A. 
formosum Reichb. felé hajlik, 
a melytől többnyire zömök ter- 
metében, rövid virágfürtjében 
sűrűn álló eveleiben és állan- 
dóan hosszúra kihegyesedő, 
nem letompított levélsallang- 
jaiban különbözik. 
Az A. cernuum Wulf. ap. 
Koelle Spic. Ac. p. 1 7. elneve- 
zést Reichb. 111. Ac. t. XXXIII. 
az A. paniculatum Lám. jelzé- 
sére használja. De már Neil- 
reich megjegyzi (Auf. Gelassprt. 
1866, 245), bog}' Wulf. FI. 
nor. 536, és Wulfen herb.-ből 
kitűnik, hogy ez az A. cernuum 
egy lelógó fürtű A. Napell us. 
Beck G. aki Wulfen origináléit 
szintén megvizsgálta, Xeilkeich 
adatát kiegészíti azzal, hogy 
