172 
longum attenuatis, stipite dense piloso ; ovams glabris vei (Hőst 
1. e.) pilosis. 
Hab. in Al-pibus Orientalibus. 
Stiria: Maria-Zell (A. Lóbélianum Hőst: vidi spee. aut. !; 
Reichb. 1. c. íig.); Sulzbach i. ob. Sannthal (Weiss pro A. Nap. i. 
herb. Pittoni — W). 
Helvetia: Rhaetia, ad pedem montis Piz Lat pr. Remüs 
(Degen). 
Proximum affine A. Bauhini Reichb., a quo inflorescentia 
minus ramosa, laciniis foliorum 
tibus difiért. 
Reichb. hat a. a. 0. eine 
Pflanze von Maria-Zell abge- 
bildet. Es muss daher die 
Pflanze von diesem Standort 
als das wirkliche A. Lobelia- 
num gelten. Nun giebt Hőst 
das A. Lóbélianum ebenfalls 
von Maria-Zell an und sowohl 
seine Beschreibung, als das 
Originalexemplar i. Wiener 
Hofmuseuni stimraen mit dér 
Beschreibung und Abbildung 
REicHENBACH’svollkommenüber- 
ein. Dér nachstgelegene Staud- 
ort, den Reichb. túr A. Lobelia- 
num angiebt, liegt in den 
Sannthaler Alpen, und glück- 
licherweise befindet sich im 
Wiener Hofmuseum auch von 
diesem Standort ein Exemplar. 
Damit ist nun A. Lóbélianum 
vollkommen sichergestellt und 
können allé Standortsangaben 
dér westlichen Schweiz und 
Frankreich ausgeschieden wer- 
den. 
Es erscheint auf dem ersten 
Blick auffallend, dass A. Lobé- 
ban um auf drei so weitgele- 
genen Standorten vorkame, 
diese drei Stellen sind aber 
dér Beweis einer sehr natür- 
lichen Yerbreitung. Gerade 
dem rhátisehen Fundortekommt 
eine besondere Bedeutung da- 
durch zu, dass hier eine Grenz- 
acuminatis sepalisque pubescen- 
Reichb. az i. k. máriaczelli 
növényt ábrázolt. Ennélfogva 
az erről a termőhelyről való 
növényt kell az igazi A. Lobe- 
l tanúm- nak tekintenünk. Már 
most Hőst az A. Lóbélianum- ot 
ugyancsak Mária-Czellről em- 
líti és úgy a leírása, valamint 
a bécd udvari múzeumban 
levő eredeti példája Reichen- 
bach leírásával és képével tel- 
jesen megegyez. Az ehhez a 
termőhelyhez legközelebb eső 
hely, a melyről Reichenbach az 
A. Lóbélianum- át említi, a sann- 
thali Alpokban fekszik és a 
bécsi udvari múzeumban sze- 
rencsére erről a termőhelyről 
is van egy példa. Ezzel aztán 
az A. Lóbélianum teljesen vilá- 
gossá lesz és a többi termő- 
hely, mel}' a nyugati Schweizra 
és Francziaországra vonatko- 
zik. egyszerűen kizárandó. 
Az első pillanatra különös- 
nek tetszik, hogy az A. Lobe- 
lianum három ennyire messze 
eső termőhelyen (Mária-Czell, 
Sulzbach, Remiis) forduljon elő, 
de ez a három termőhely egy 
igen természetes elterjedésnek 
a kifejezője. Éppen a rhátiai 
termőhely jelentőssé válik az 
által, hogy ott egy határ vonul, 
