A felsorolt termőhelyek szerint tehát ezen keleti növénynek 
nyugat felé terjedő határát az uzsoki hágótól kezdve mindenütt az 
Ung folyó mentén vonom meg. Nagyon valószínűnek tartom azon- 
ban, hogy a későbbi kutatások révén, az Ung folyó jobb parti 
mellékvölgyeiből is elő fog kerülni a S. Josikaea , mely esetben 
a határvonal Zemplénmegye felső részét is érintve, a Vihorlat- 
csoport keleti részére fog átcsapni. Ezen feltevésemet azon tényre 
alapítom, hogy a S. Josikaea kisebb körzeteinek határait is a 
magasabb vízválasztók szokták képezni. 
A S. Josikaea a kultúrában bokorrá vagy kis fává nevelhető 
Vadon termő állapotában azonban nem bokor, hanem gindár 
növésű 3—5 méter magas kis fa. mely az égerfák és fűzek tár- 
saságában terem, illetőleg azok árnyékában húzódik meg. A talaj , 
a melyen nő. mindenkor mocsaras patak, ártér, ívagy más forrásos 
hely. A patakvölg}'ek közül sohasem a nagyobbakat és széleseb- 
beket, hanem a magasabban fekvő szűkebb, tehát zordonabb 
klimájú völgyeket szereti. 
Jól sejtette Flatt Károly idézett munkájában, hogy a 
Syringa Josikaea ezer év előtt «úgy lehető, ott üdvözölte a magya- 
rokat a vereczkei szorosnál. Valóban úgy is van, azokban a völ- 
gyekben terem a magyar orgona — mint régibb geológiai kor- 
szakok reliktuma — ahol a magyarok valószínű számítás szerint 
bejöttek a hazába. 
Dér Verfasser berichtet in diesem Artikel über die Entdeckung 
dér Syringa Josikaea im Comitate Bereg u. zw. au den Ufern des 
Baches Zdenyova bei Szarvashát und zwischen Zbun u. Hidegrét 
am selben Bache, ferner am Kocsiiyo Bache ober Szarvasháza u. 
endlieh am Vicsa Bache bei Almásmező und bei Zányka, wo sie 
zuerst von Paul Kátz, Leiter dér staatliehen Musterwirtschaft, be- 
obachtet worden ist. 
Durch diese Entdeckung wird die KrrAiBEL’sche Angabe, 
welche sieh auf eine in dér Náhe dieser Standorte (zwischen Felső 
Hrabonicza und Pudpolocz) beobachtete coS 1 . prunifolia Kit.» bezieht 
bestátigt. Zum Schlusse záhlt dér Verf. sámmtliche in Ungarn 
bisher bekannt gewordenen Standorte dieser Pflanze, welche er 
fül’ eine pflanzengeographisch wichtige Leitpílanze halt, auf. 
Aus diesen ergibt sich, dass das Tál des Flusses Ung die 
westliche Verbreitungsgrenze dieser östlichen Art bildet ; es ist 
jedoch wahrscheinlich, dass sie auch in den rechtsseitigen Neben- 
tálern dieses Flusslaufes gefunden werden wird, in welchem Falle 
sich ihre Verbreitung bis zum nördlichen Teil des Zemplén-er 
Comitates erstrecken würde. 
