11 
kel és adomákkal fűszerezni, amivel annak élénkségét és világos- 
ságát nagyban előmozdította. 
Jeles és elterjedt tankönyvei is bizonyságot tesznek amellett, 
hogy Simonkai jó paedagogus volt; könyvei jól érthetők, vilá- 
gosak, szépen illusztráltak s a hazai viszonyainkhoz alkalmazko- 
dók; szakértelemmel és kedvvel irta azokat s nem is egy tanít- 
ványában szintén kedvet ébresztettek a tudománnyal való beható 
foglalkozás iránt. Elitélő véleményét azokkal szemben, amiket 
ezen a téren manapság produkálnak, amidőn oly szerzőktől jelen- 
nek meg tankönyvek, akik segítség nélkül még egy meghatáro- 
zást sem tudnának végezni, a legélesebb szavakkal tudta kifeje- 
zésre juttatni. 
S most végül néhány szót Simonkai-toI, mint emberi öl. 
Kis termete, arányos izomzatú teste, s bár korán őszült, de 
azért fiatalosan friss tekintete, szellemtől sugárzó, sötét szemei 
élénken élnek emlékezetünkben, mint ötletes, temperamentumos, 
mindig hangosan beszélő társunké, akinek derűs kedélye sok kel- 
lemes órát szerzett nekünk. Egész lénye át volt hatva a magyar- 
ságra oly jellemző gavallérosságtól, aki semmiféle szolgálatot 
sem tudott barátjától megtagadni és kész volt mindenét, amije 
csak volt, — vagy ami a botanikusnál evvel egyre megy — egyet- 
len herbariumi példányát is megosztani, ha avval egy barátjá- 
nak örömet tudott szerezni. Jóllehet épenséggel nem volt vagyo- 
nos, mégis azokat a szerény támogatásokat, melyeket botanikai 
utazásaira kapott, gyakran megosztotta valamelyik kedvencz 
tanítványával, akit útjára saját költségén magával vitt. Botanikai 
excursióin még előrehaladott korában is fáradhatatlan volt, neki 
egy ösvény sem volt rossz, egy szikla sem volt meredek vagy 
veszélyes, ha egy érdekes növényt pillantott meg, sőt kész volt 
érte sansgéne a mély vízbe is begázolni. Éles szeme közmondás- 
sz erű volt közöttünk; tudtuk jól, hog3 T azon a területen, melyet ő 
egyszer átkutatott, többé nem igen akad felfedezni való, gyakran 
azonban fáradtságos és ismételt utánjárást kívánt, hogy újból 
feltalálhassuk azt, amit az ő kutató pillantása csak egyetlen át- 
utazásakor is felfedezett. Öröme és elragadtatása valamely érde- 
kesebb növény megtalálásakor nem ismert határokat, s ha ez 
előbb sikerült másoknak, akkor ellenállhatatlan kényszer hajtotta, 
hogy a növényt eredeti termőhelyén maga is megfigyelhesse; a 
legközelebbi napokban csakhamar felkerekedett, hogy a nővén y 
termőhelyét személyesen felkeresse, még ha az nagyobb és költsé- 
gesebb utazásba is került. 
így feltűnt neki egy alkalommal egy — e sorok írójától muta- 
tott — Csikmegyének messzefekvő szikiáin előforduló új Semper- 
vivum (mely azóta az ö nevét viseli) s ime nemsokára beállított 
a szerzőhöz egyenesen a vasútról jövet, még nedvesen a Csiki 
Havasokban ért esőtől, örömmel húzva elő zsebéből a Semper- 
