Mindezek Rouv-t és FoucAUD-t a franczia Flóra auctorait nem 
akadályozták meg abban, hogy művükben (FI. de Francé 84. 1.) 
a R. ophioglossifolius-t Schuh adatára támaszkodva «Transylvaniá»- 
ból ne közöljék. 
Mivel e növényt Lerchenfeld óta Erdélyben senki sem találta, 
így a R. ophioglossifolius Erdély flórájából törlendő. 
A felsorolt termőhelyi adatokból kitűnik, hogy a A', ophio- 
glossifolius elterjedésének legészakibb pontja Európában Gotland 
szigetén és legdélibb határa Afrikában a Kanári szigeteken van. 
Feltűnő, hogy Francziaországból Belgiumot, Hollandiát és Német- 
országot megkerülve Gotlandba jutott. Valószínűleg ezekben az 
országokban is megvolt, de a folyók szabályozásával és a csator- 
názással eltűnt. Pl növény említett lelőhelyei nagyobbára métyen 
fekvő mocsaras helyeken vannak, csak G. Beck (FI. Südb. II. 
340. 1.) gyűjtötte «Yucia-luka»-n 1300 m. a tenger színe fölött, ami 
eddig a legnagyobb magasság, ahová a R. ophioglossifolius eljutott. 
G. Bec.k (Die Yegetation dér Erde IY. 174. 1.) a R. ophioglossi- 
folius-t a mediterraneus flóra mocsári szövetkezetének tagjai közé 
sorolja, ennek növény formációjával ami növényünk is nagyban 
megegyezik. 
A bezdáni mocsaras helyeken a következő növények társa- 
ságában találtam : Ranunculus polyphyllus, R. lateriflorus , Myosu- 
rus minimus , Carex acuta , Glyceria fiuitans. Berula angusti fólia, 
Cardamine parvifora, Lychnis flos cuculi , Juncus effusus stb. 
Mivel a R. lateriflorus és Myosurus minimus jelenléte a talaj- 
nak több vagy kevesebb sótartalmát jelzik, mivel továbbá a 
kipusztult R. ophioglossifolius helyét ősszel az Aster canus lepi 
el. ezekből úgy látszik, hogy nálunk a R. ophioglossifolius a sótar- 
talmú mocsaras területeket kedveli. 
A különböző éghajlati és talaj viszonyok folytán a R. ophio- 
glossifolius is átalakuláson ment át. Rouy és Foucaud (Flóré de 
Francé 83. 1.) négy alakját különböztetik meg: v.) genuinus , (3) 
intermedius,',’) dentatus,^) fontanus. Phesl, Fiori és Paoletti (Flóra 
Analitica d’Italia Vol. I. 500. 1.) a négy alakot háromra redukál- 
ják: a) typicus Isztriában, (3) fontanus Presl. Sziczilia és Korzika 
szigetén, y) Revelieri (Borb.) Korzika szigetén terjedt el. A mi növé- 
nyünk legjobban megfelel az Isztriában is előforduló typicus 
- genuinus Rouy és FoucAun-nak, melyet Fiori és Paoletti (1. 
c.) következőképen jellemeznek «Pianta annua a füsti eretti. 
Acheni granuloso-scabri o piú raro quasi lisci.» 
Végül e helyen is hálás köszönetemet fejezem ki Dr. Degen 
Árpád, Dr. Filarszky Nándor, Dr. Simonkai Lajos egyetemi magán- 
tanár uraknak és Dr. Iyümmerle J. Béla urnák, Magyar Nemzeti 
Múzeum segédőrének, hogy figyelmemet e növényre felhívni és e 
növényre vonatkozó irodalmi és herbáriumi anyagokat rendelkezé- 
semre bocsátani szívesek voltak. 
