341 
erdélyi megyékben ritka, a Nyír keleti szélén egy vízzel telt 
árokban nagymennyiségben találtam. Itt-ott a medenczékben is van. 
A Lysimacítia génuszt a Nyírben négy faj képviseli. Nevezetesen: 
a L. Nummularia L., L. vulgáris L., L. punctata L., és a L. 
thyrsifiora L. A L. vulgáris némely egyéneinek átellenes levelei 
voltak. A L. punctata a Nyírnek inkább árnyékosabb helyén, de 
mindig szárazabb homoktalaján él, elég bőven. 
A L. thyrsifiora hazánk legritkább növényei közé tartozik. 
Teljes bizonyossággal csakis az árvamegyei mocsarakból és a 
Tusnádfiirdő fölött elterülő Kukojszás lápról ismertük. A magy. 
Nemz. Muzeum herbáriumában csak egyetlen hazai termőhelyről 
van meg, nevezetesen : «Fogaras, in paludosis turfosis. Wolff.» 
Ez az adat nincs meg Simonkai művében. A Nyírben meglehető- 
sen nagy mennyiségben van elterjedve. Május utolsó hetében és 
junius első felében van java virágzásban. 
Centunculus minimus L. Árnyékosabb helyen, nyirkos homo- 
kon, helyenként sok. A háromszékmegyei Telek községből Baum- 
GARTEN közli. 
Centaurium pulchellum (S\v.) Drucf. A Nyír területén nincs 
és a Feketeügy partján is csak szórványosan fordul elő. 
Menyanihes trifoliata L. A medenczék némelyikében bőven, 
május közepe táján virágzik. 
Linaria intermedia Schur. Napos, laza homokon is bőven. 
Két alakja él a Nyírben. Az egyik levelei keskenyek (1—2 mm.), 
felállók, sokszor majdnem a szárhoz simulok ; a másik alak levelei 
szélesebbek (4 mm.), rendesen elállók, sőt gyakran lehajlók. 
Linaria dalmatica (L.) Mill. Napos homokon elég bőven. 
Sarkantyúja hosszú. Degen A. hívta fel figyelmemet arra az érde- 
kes körülményre, hogy a L. d álmát ica-wok tulajdonképen két 
alakja van: az egyik sarkantyúja hosszú, a másiké rövid. Úgy az 
irodalom adatai, mint Degen herbáriumának példányai igazolják ezt 
a megfigyelést. E. D. Chavannes [Mon. Antirrh. (1833.) p. 126.] a L. 
dalmaticáról többek közt ezt mondja: «corolla lutea ; calcare recto, 
ea multo breviori». A Tabula synopticában is ezt írja: «corolla 
breve calcarata®. 
A L. dalmaticáhos hasonló a szintén nagy pártás L. grandi- 
flóra Desf., erről azonban Chavannes, a Tabula synopticában azt 
mondja, hogy ; «flores dense spicati, seu pyramidatb és a 126. 
oldalon «floribus approximatis». 
Ezek szerint a Rétyi N} r ír, és általában Brassó vidékének 
Linaria dalmaticáira, melyek mind hosszú sarkantyúsak, nem 
illenek Chavannes leirásai. 
Edward’s Botanical Registerben, [Vol. XX. (1835.) tab. 1683.] 
hosszú sarkantyúval ábrázolták. Reichenbach (Plantae criticae V. 
p. 23., fig. 629.) a L. dalmaticáról ezt mondja: « calcare recto 
corollam aequante». A rajzban ellenben a sarkantyú rövidebb a 
pártánál. 
