401 
és horvát tengerpartra is) jel- 
lemző földrajzi faj, s ép ez 
okból a Borbás által a C. nu- 
tans varietasaként leírt alakot 
faji rangra emeli. Gyakran té- 
vesztettek össze az olasz ha- 
vasi C. clirysacanthus Ten. val. 
3. A Carduus velebiticus 
BoRB.-t közli Isztriából a M. 
Maggiore-ról. a hol Ginzberger 
és Woloszczak gyűjtötte. 
4. Ugyanezen a helyen Wo- 
loszczak megtalálta az előbbi 
két faj hybridumát is, melyet 
szerző C. montis majoris Teyb. 
néven ír le. 
im kroatisclien u. ungar. Lite- 
rate) eine den C. nutans sub- 
stituierende charakteristische 
geogr. Art ist; Borbás hatte 
sie als Varietát unterschieden, 
nun wird sie zűr Art erhoben. 
Sie wurde oft irrtümlich mit 
dem italienisclien (alpinen) C. 
clirysacanthus Tea. identificiert. 
3. Carduus velebiticus Bop.b. 
wird nun auch vöm Mte Mag- 
giore (lég. Ginzberger u. Wo- 
loszczak) nachgewiesen. 
4. Prof. Woloszczak hat hier 
auch den Bastard zwischen 
den vorliergehenden Arten ent- 
deckt, dér als C. montis majoris 
Teyb. beschrieben wird. L. 
J. Bernátsky und E. Janchen. Über Iris spuria L , I. spa- 
thulata Lám. und J. subbarbata Joó. Mit 3 Textabbildungen. 
(0. B. Z. 1910, Sept., p. 335—343.) 
Szerzők érdekes nomencla- 
turai és systematikai fejtege- 
téseik elején rámutatnak a szá- 
mos modern — kivált franczia 
és német — munkába becsúszott 
ama tévedésre, hogy az I. sub- 
barbata az 1. Guéldenstaedtiana 
alakkörébe tartozna, holott in- 
tensivus kékszinű virágja vilá- 
gosan mutatja az I. spuria 
rokonságát, mint azt már töb- 
bek között Stapf, Beck és szá- 
mos magyar auctor is tisz- 
tázta. 
Beható herbariumi vizsgála- 
taik azt eredményezték, hogy 
az összes magyarországi, ausz- 
triai, németországi és dániai 
példányok egy fajhoz tartoznak 
es jól egyeznek Joó-nak az 
I. subbarbata-ra, vonatkozó le- 
írásával s az erdélyi sóstavak 
vidékéről származó originale- 
ival. Eszerint a jelzett egész 
területen csak egy faj fordul 
lm Laufe einer interessanten 
nomenklatorischen u. systema- 
tischen Ausführung weisen die 
Verf auf dem Irrtum lűn, den 
melirere moderné, insbes. fran- 
zösische u. deutsche Autoren be- 
gehen, indem sie Iris subbarbata 
dem Formenkreisder I.Guelden- 
staedtiana zuweisen, wáhrend 
doch die intensiv blauen Blii- 
ten entschieden für eine nahe 
Verwandtschaft mit I. spuria 
sprechen, wie dies ja u. A. 
schon Stapf, Beck u. mehrere 
ungar. Autoren behauptet habén. 
Eingehende Herbarstudien 
führten die Verf. nun zűr 
Ueberzeugung, dass sámtliche 
ungarischen, oesterreichischen, 
deutsehen u. danischen Exem- 
plare, welche z. gr. T. als 
I. spuria gingen, zu einer ein- 
zigen Art gehören, welche nach 
dér Beschreibung u. den von den 
siebenbürgischen Salzseen her- 
