25 
szivesség’e folytán bőséges növ^ény anyagot és az ide vonatkozó 
irodalmat is áttanulmányozván, a következő eredményeket tehe- 
tem közzé. 
BüNGE a. (Generis Astragali Species, Pars I. p. 48) az A. 
depresstis és leucophaeus között ilyenformán teszi m^g a kü- 
lönbséget : 
1. Pedunciili abbreviati, folio multo breviores, flores ebrac- 
teolati = A. depressus L. 
2. PeduQculi scapiformes elongati, folium siiperantes, llores 
bibracteolati = A. leucophaeus Sm. 
Ugyanazon müvében BuNGE az A. leucophaeus-h.o/, a követ- 
kező megegyezést fűzi : Satis a praecedente (scilicet ab A.depresso) 
diíferre videtiir scapis elongatis floribus bibracteolatis. 
Grisebach (Spicil. fl. Rum. et Bitli. T. I. p. 61) ilyenforma 
megjegyzést tesz Macedóniában az Athos hegyen termő növény- 
hez : Nostra forma difiért ab occidentali corolla ab initio viola- 
scente, carina inferne alba, stipularuin ciliis brevioribus, foliis sub- 
tus et in nervo medio supra sparse sericeis, mox glabris. 
Mind Grisebach, mind különösen Bunge felfogásával szemben 
kénytelen vagyok HaláCSY (Consp. fl. Graec Vol. I. Fasc. II. p. 
440 — 441) véleményéhez csatlakozni, aki az A. lencophaeus-i igen 
helyesen az A. depressusAioz vonja. 
Az emlitett két faj összevonása azért volt jogosúlt, mert 
az, hogy a tökocsány egyes példányokon kissé megnyülik, igen 
gyakori jelenség más tőkocsányos növényeken is s ez a bélyeg 
a jelen esetben sem annyira állandó, hogy a fajok közötti meg- 
különböztető bélyegül fölhasználhatnók. Fontosabb különbség 
volna Bunge (i h.) szerint az, hogy az A. depressus-n^k állítólag 
nincsenek a kehely tövében murvácskái, mig az A leucophaeus- 
nak vannak. Ilyen különbség azonban nincsen, mert a jelzett 
inurvácskák az A depressus-on is meg vannak, de igen könnyen el le- 
het azokat nézni egyrészt azért, mert igen vékonyak és kicsinyek, 
másrészt, mert könnyen lehullanak, különösen szárított példáról. 
így kerülhetett a hiba Bunge leírásába, de még a BoiSSiER-éba 
is (FI. Órient. T. II. p, 266.) aki, az A. deprésf!us-ró\ szintén azt 
mondja, hogy: . . . floribus ebracteolatis etc. 
Az A. depressus földrajzi elterjedésére vonatkozólag rövi- 
desen csak annyit jegyzek meg, hogy a magyarországi tej'mö- 
hely a svájciakkal együtt (Bern, Vaud) az elterjedés határainak 
mindenesetre az északibb pontjaihoz tartozik, mert ez a növény a 
dél-európai magas begyek, különösen a Balkán hegység lakója, 
sőt Észak- Afrikába és Kis-Ázsiába is áttei-jed. 
