103 
Hazai Melilotusxmk a két- 
113 'áréltű Eumelilotus körébe 
tartozik, a mediterrán Micro- 
melilotus kevés tagja Fiume 
körül, több pedig Dalmatiábaii 
terem. 
A belföldi fajaink átteldn- 
tését a 683. old.-ról a követ- 
kezőképen rövidítjük : 
aiich nacli Verf. wahrsclieinlicli 
erst in geschichtliclier Zeit. mit 
dér Völkemanderung nacli Mit- 
teleuropa gekommen. 
Unsere einlieimischen Stein- 
klee Arten geliören ziim grössten 
Teile in die Gruppé dér zweijah- 
rigen „Eumelilotm“ , einige An- 
gehörige dér mediterránén „Mi- 
crowieZiíoÍMs“ -Gruppé kommen- 
bei Fiume, mehrere aber in Dal- 
matien vor. Eine Uebersicht dér 
inlandischen Arten lasst sich im 
Ansziige dér Seite 683 folgen- 
derweise gébén : 
1. magrejtöbon 1—4 pete van, a hüvely hállózatosan eres 
Óvárion 1— 4-samig. Hülsen netzaderig 
a) A melléklevél fogas : 
Nebenblatter gezahnt : M dentatus. 
b) a mellóklevél hasitatlan ; 
Nebenblatter ungeziihnt : 
(la) A hüvely szőrö- ; 
Hülse behaart : -lA altissimus. 
az egymagú M. macrorrhizus-sa.\. 
mit dem einsamigen „ „ 
bb) A hüvely kopasz : 
Hülse kahl : ... M. albm. 
2. A magrejtőben 5-8 pete van, a hüvely keresztben erezett : 
Óvárién 5—8 samig, Hülsen quer geadert : . 3Í. officinalis. 
X j\I. altissimus ThüILL. 
alatt f. erythrocaulis L. RichT. 
mpt. emlit. Ez a Baenitz Her- 
bárium Enropaeum 7783 sz. a. 
jelent meg s a Af. macrorrhizus- 
nak kétség-telen typusa. RiCH- 
TER E. növényét én válogattam 
ki, hogy a piros, vagy lilaszárú 
mint a M. macrorrhizus igazi 
typnsa terjedjen. Nem formáról, 
sem nem eltérésről van ott szó, 
lianem : M. macrorrhizus, typus 
erythrocaulis jelzés. A M.altis- 
sinmsU'A merőben különböző, az 
indexben SCHULZ magát Írja 
a rosszul tárgyalt növény auto- 
ráúl. 
A M. altissimusiMik három 
törzsét különbözteti meg {enal- 
tissimas, macrorrhizus, lineáris 
Bei M. altissimus Thuill. 
wird eine Form erythrocaulis 
L. Richt. mscr. enváhnt. Dicse 
ist in Baenitz Herb. Em-op. 
s. n. 7783 ausgegeben worden 
und stellt ganz zweifellos den 
Typus von M. macrorrhizus 
dar. Die L. lilCHTER’schen 
PÜanzen habé ich selbst heraus- 
gewált, damit dér echte Typus 
(les M. macrorrhizus mit rőt 
oder lila überlaiifenem Stengel 
verteilt werde. Es ist hierkeine 
Rede von eiuer Form oder 
Abweichung, es ist dies nur die 
Bezeichnung dér Typus eryth- 
rocaulis des M. macrorrhizus. 
d/. altissimus ist davon ganz- 
lich verschieden, im Index 
uennt sich ScHüLZ als Autor 
