Led. alakját G}^öng-yös, Ora- 
vicza, Svinicza, Herkulesfiirdö. 
Nagy-Enyed s Horvát-Szlavon- 
oi-szág- területéről látta. 
A biliar megyei D. diffu^tmi 
Janka nevű alakját daczára 
annak, hogy sz. szerint a tö- 
alaknál rövidebb (a csésze csö- 
vének t s részénél nem hosz- 
szabb) csészefogakkal bír, 
attól nem különíti, mert né- 
zete szerint egy polymorph 
csoportban ily csekély különb- 
ségre fajt alapítani nem lehet. 
Habár a mondat végében a 
szerzővel egyetértünk, az ilyen, 
bár csekély, de a szabad ter- 
mészetben állandósággal bíró 
különbségeket elhanyagolni ép- 
pen a polymorph csoportoknál 
nem tartjuk helyesnek. Nem a 
különbség foka, (melynek jelen- 
tőségének megítélése nagyon is 
az egyéni véleménytől függ), 
hanem annak állandósága a 
döntő, s elvégre, ha valaki per- 
horreskálja a „kis fajokat, “ 
meg van adva annak a módja, 
hogy ilyenek elkerülésével 
emlékeztessen az eltérő alakok 
létezésére 
A másik, nálunk előforduló 
apróvirágú dárdahere fajnak, 
melyet régebbi szerzőink té- 
vesen tartottak D. saffrntico- 
smn VlLL.-nak, Kehnek s 
követői pedig szintén téve- 
sen 1). decamhens JoRD.-nak, 
hel}'es neve a 1). germanicnm 
(Gremli) RoUY El. de Francé 
V. (1899.) 140. Ezt a szerző 
a Fertő-tó, Pozsony (dévényi 
Nagytetö),Körmöczbánya, Pesz- 
terczebánya, Gyöngyös, (Sár- 
hegy) Bakonyi erdő, Budapest 
(Mát 3 ’áshegy,Hármashatárhegy, 
Promoutor, Farkasvölgy, Zúg- 
kleiublütigcn ^Eadorycninm'* 
Section bei uns 2 Arten vor, 
námlich D. herhacenm VlLL. 
(Teplitz, Gran, Ofen, Párád, 
Torda, Koncza, Hermaunstadt), 
die Form intennedium Led. sah 
Verf. von Gyöngyös, Oravicza, 
Svinicza, Herkulesbad, Nagy- 
Enyed, ferner aus Kroatien u. 
Slavonien. Die Form D. di/fu- 
snm Janka von Bihar trennt 
Verf. trotz dér kürzeren Kelch- 
záhne nicht ab, da nach seiner 
Ansicht auf so minimé Unter- 
schiede bei so polymorphen 
Pílanzen keine neue Art aiif- 
zustellen sei. ObAvol Avir im 
Schlusssatze dem Verf. zu- 
stimmen, haltén wir die Ver- 
nachlássigung (dies ist die 
uatürliche Folge des Zusam- 
menziehens)von Formen, Avelchc 
zwar subtile, in dér freien Natúr 
jedoch bestaudige Unterschei- 
dungsmerkmale aufweisen, ge- 
rade bei polymorphen Gruppén 
nicht für angezeigt. Nicht dér 
Grad des Unterschiedes, dessen 
Bedcutung dem individuellen 
ürteil unterliegt, sondern seine 
BesUindigkelt giebt den Aus- 
sclilag. Wenn jemand die 
„kleinen Arten'' perhorrcscirt, 
so giebt es andere Wege, um 
mit Umgehung dieser die Exis- 
tenz solcher abweichender For- 
men in Erinnerung zu haltén. 
Die zAveite bei uns vorkom- 
mende kleinblütige Art, Avelche 
unsere álteren Autoren irrtüm- 
Jicher Weise ahs 1). suffndi- 
cosum VlLL. ansprachen und 
Avelche spater Kerner und 
seine Nachfolger cbcnfalls irr- 
tümlichfür D. decamhens JoRD. 
hielten, ist D. germanicnm 
(Gremli) Eouy FI. de Francé 
