1G4 
ez a szili itt Iiizonyos ősidő óta eredeti, a nia,íi,as termőhelyhez s 
az esti hoinál 3 ’hüz való alkalmazkodásnak természetes kifejezője. 
Mag-asabl) hegyeinken én piros- vagy lilavirágú estikét még nem 
láttam. Ez a fehér szin itt nem véletlen albinismus, mint a Cam- 
panulá-é^ olykor-olykor kerti fehér Hesperis-é, a fehér égőszerelemé, 
avagy újabban Budapest körül a Vinca herhacea var. leucastrá-é 
(Buda Svábhegyén), a Colchicum arenariiim var. leueochlamydenm~(: 
(Rákos), Aster Pannonicas var leiicaster-é (Kelenföld), hanem ter- 
mészetszerű, az estike életével és termelőhetyével szorosan össze- 
függ és állandó. 
A növénynek mai állapotát és életszokását a múltjából lehetne 
igazán megitélni, a mi vajmi bajos, mert a múlt erre nézve alig 
hagyott valami nyomot. Lehet, hogy az estike valamely sötét ős- 
kornak, helynek vagy egykori homályos hegyrégiónak a maradéka 
(relictnm), őshavasi származék s a mai nappali élethez alkalmaz- 
kodni idáig egészen nem tudott. 
A Hesperis^ mint nagyobbrészt havasi és esti virág, vegetáló 
szervével, a magas termőhelj'hez, virágával pedig az éjjeli látogató- 
hoz alkalmazkodik. 
A havason nincs egy- vagy kétnyáréltű estike. Többnyári 
fönnmaradását vastag gyökere, a gyökérfejen keletkező rügy s a 
belőle sarjadzó tövi levélrózsa biztosítja. De C.andoLLE’) H. scapi- 
fjera, BoiSSIER^) H- hreviseapa és H. humilis törpeszárú, havasi- 
termetű estikét is ismertet. A mi fajaink meg a Balkánéi nem ma- 
gas havas legtetejének virága lévén, mintegy V 2 méternyi szárat 
eresztenek, rajta a levél elég arányos nagy. A tőlombnak, azután 
a szárnak alsóbb levele elég hosszú-nyelű, fölfelé a nyél hamarosan 
rövidül, a felsőknek csak rövidke (2 — 4 “’/„,) nyele van, vagy egész 
nyeletlenűl, széles aljjal ölelkeznek a szárral, s a viharos időjárás- 
kor biztosabban maradhatnak. 
Az este és éjjel illatozó Hesperis biológiailag különös, a szür- 
kület meg az éjjel virága és symbolunia, a minő a keresztes-virá- 
gúak között számos van. Elárulja ezt némelyik fajnak jókora nagy, 
fehér, halottszinű (lividus), szeiinyessárgás, zöldessárga vagy szeny- 
nyeslila, általában halavány, a liomályban is inkábl) föltetsző szirma, 
melyet az este, vagy este felé szállongó lepke elég könnven ész- 
revehet. Az egyszínű cifrázatlan lilavirág is lehet elég halvány, 
ellenben a sötétebb lila vagy lilapiros, leginkább az alacsony vidé- 
ken — úgyhiszem — az éjjeli miszból iidvább a nappalhoz alkal- 
mazkodik, s az ilven faj kedvelt kerti virág. 
A cifrázatlan egyszin fehér, sárgás vagy halaványlila szirom 
a szürkület vagy az éj bogarának, lehet, hamarább a szemébe ötlik, 
mint minekünk. Sajátságos, hogy a sárgás és lila szironi a keresz- 
tesvirágnak néhány nemzetsége körén belül, mint parallelismus. 
’) Systema nat. II. 1821. p. 254. 
2 ) Flóra orientalis Ip. 230. 
