172 
14. Aspleiiium Forsteri Sadl. (A. caneifolinm Vív. ASCHER- 
SON szerint; A. Adiantuni nigrum subsp. serjgentini Heupl. 
Luersen szerint; A. serpentini, TauSí'H.) Megyénk ezen érdekes 
és szép harasztja három egymástól távol eső hegységen nö, u. m. 
a borostyánkői hegységen, a nagy és a kis Plisa hegyeken 640 — 800 
in. magasságban mindenütt szerpentin sziklákon, vagy azok tör- 
melékén. Ezen helyeken seregesen lép fel és részben hatalmas 
tőkéket képez, melyek némelyike évente 100 zöld lombot is hajt. 
— ■ A 20 — 45 cm. magas mereven felálló lomb nyele barna, alól 
vastagodott, gerincze részben barna; lemeze széles, vagy hossznkás 
tojásalakú, 3 — 4 szer szárnyasán hasogatott ; sallangjai rendszerint 
váltakozva állanak ; elsőrendű sallangjai kissebb nagyobb szögben 
felfelé elállók, az alsók 5 — 11 cm. hosszúak, kissé kihegyezettek ; 
utolsó rendű sallangjai ritkásan állanak, lemezük kissé vastag, csak 
ifjii korban áttetsző; nagyságukra és alakjukra nézve nagyon vál- 
tozók, keskeny vagy széles lándzsásak, rhomb- vagy visszásán tojás 
alaknak, rövidebb vagy hosszabb nyélszerü ékalakn alappal ülnek 
fel ; épszélü alapjuk kifelé egyenes vagy homorú vonalat képez, 
jobbadán kerekített felső széle fogas, fogai háromszögüek. liegyesek 
vagy tompák, nem ritkán mélyebben bemetszettek, de ekkor som 
kihegyezettek, inkáb elállók, mintsem szomszédjukhoz görbedtek. 
— Az utolsó rendű sallangok hátsó felületén a fogakhoz menő 
edény-nyalábok körül, már a fogakban kezdve a sejtszövet gyakran 
vastagodott, a mitől a fogakból kiindulva mintegy mm. széles, 
domború léczalaku, körülotükkel egyszínű magasodások, egymáshoz 
közeledve és laposodva húzódnak az alap felé, melyek közepében 
az edény-nyalábok elrejtve vannak és maguk között szűk barázdát 
képeznek; az ilyen sallangok felső felülete sima. Ezen legyező-alakú 
emelkedések és barázdák főképpen az idősebb tőkék lomblemezén 
és ezeken is a nyár vége felé vannak szépen kifejlődve. — Sorusokat 
kétsorosán bőven fejleszt; fátyolkáinak széle rendszerint többé- 
kevésbé mélyen szabálytalanul csipkés, néha öblös, ritkán tompán 
fogas ; épélü, a mint több helyen olvasható és magam is (Ocst. 
bot. Zeits. 1898 pag. 420) tévesen irtain csak ritkán szokott lenni. 
— Végül még megemlitem a lomb gerinezén és ágain elszórva ülő, 
tagolt, felső részükben sárgás-barna sejtekből álló mirigy-szőröket, 
ámbár azok nem jellemzők. 
(Folytatása Következik.) 
Die Farne des Eisenburger Comitats in West-Ungarn. 
Von Dr. Waisbecker in Kőszeg (üüns). 
(Fortsetzung). 
A. Asplenia pseudopinnata. 
5. Aspleiiium viriile Huds. Auf einer altén Steiiimauer in 
Kőszeg einen álteren Stock, bei Borostyánkő auf Serpeutinfelseu 
