188 
SAULER, lÍBUFFEL, BaUMGARTEN’), BüSS, HaBERLE, DoRNER kora-), 
a liariiiadik időszak tulajdonképeu már a mi korunk volna, mely- 
nek jelesei (JURÁNYI, Klein, Staub, Janka, Borbás, Simonkai, 
HAZSLINSZKY, KalCHBRENNER, ScHULZER, KanITZ) közül sajnos 
hat s ha LoJKA Hugó számára is helyet kérünk, hét már nem él. 
Fokozott munkálkodás korszaka volt ez, melylycl szemben a 
szerző, igaz, hogy jobb jövő reményében újabban — különösen ha- 
zánk növényzetének ismertetésében — dekadenciát sejtet — mi 
l)átran kimondjuk, hogy beállott a dekadencia, még pedig beállott 
a múlttal szemben, s beállott számos mai állam botanikai munkás- 
ságával szemben. 
Ennek okát szerző először népességünk anyagi viszonyainak 
kedvezőtlen voltában, másodszor pedig az egészséges társadalmi 
közszellem érdeklődésének hiányában keresi; konstatálja, hogy a 
múlttal ellentétben, különösen a múltszázad utolsó negyedében az 
orvosok és gyógyszerészek körében megcsappant a botanika iránt 
való érdeklődés. 
Hajátságos, hogy az érdeklődésnek ezen hanyatlása nálunk 
éppen összeesik azon időszakkal, midőn az egyetemi tanításban a 
botanika-anatomiai, fejlődéstani s physiologiai irányának tanítása 
léjiett előtérbe, ennek tanítására lett a fősúly helyezve, s a vizs- 
gákra is elsősorban ezen disciplinákból kellett készűlnüidí. 
8 valóban, ezen disciplinák száraz adat-halmazának meghall- 
gatása s megtanúlása oly korban, midőn az erekben még heveseb- 
ben pezseg a vér, nem alkalmas arra, hogy a fiatal end)erekben a 
l)otanika iránt való előszeretetet felébressze ; erre az érdekesebb 
növénysystematikai, különösen pedig a biológiai disciplinák sokkal 
alkalmasabbak, s ha az egyetemi tanításnál figyelemmel lettek volna 
a hírneves növényanatomusok s physiologusok pályafutásának ter- 
mészetes fejlődésére, a kik közül a legtöbben a systematikán kezd- 
ték, s elébb ezt tanították volna, kétségtelen, hogy általánosságban 
töbl) híve volna a scientia amabilis-nek, a kik között bizonyára 
akadt volna olyan, a ki belemélyedve a tudományba, későbben, 
érettebb elmével annak elvonttabb disciplináira is rá adta volna 
magát. l\li az érdekesebb, közvetlenebbül megragadó systematikai 
és biológiai disciplináknak — melyek az elébünk kerülő növények 
felismerésére, életnyilvánúlásainak megértésére tanítanak — ismerjük 
azt a hatását, hogy a íiatalságBan hamarább keltik fel az érdek- 
lődést, s ne tagadjuk, hogy az orvosnak s a gyógyszerésznek az 
életben is elsősorban systematikai ismeretekre van szüksége s ha 
az újabl) orvos- és gyógyszerész-generáczió ezen ismereteit vizsgál- 
') Baumgarten az elöbboni időszakba tartozik. Kortársa az ott elő- 
sorolt tudósoknak, s határozottan a Linó iskolájának a híve, mit a Sertiim 
Lipsicum (1790) s a reánk nézve különösen fontos Bmmeratio stirpiuin Magnó 
Transsylvaniae Princlpatui etc. (181G) czíinü művei is bizonyitanak. 
ScHUR Nándor is megérdemelte volna e korszakban a folemlitést. 
