bán nem egyéb, mint száraz 
erdötalajon a Carox alha gyep- 
jeiben kifejlődött V. superhirta 
X fídorata. 
A T". hirta-hoz való közele- 
dését a taraczkoknak majdnem 
kivétel nélküli hiánya, a ])nha- 
szórű levelek, a szélesen nyi- 
tott corolla s a mire legiijabban 
HecKBR W. figyelmeztetett : a 
Icarcsú s a leveleket jóval tid- 
halndó virágkocsánok taniisit- 
ják ; a T^. odorata-UA öröklődött 
a virágoknak pompás ibolya- 
szine s különösen a sötét sar- 
kantyii, mely szárított példányo- 
kon évek nmltán is feltűnő. 
Sajátságos a T". Oenipontana- 
nál a majdnem Lopasz termőd 
mely BoRBÁS-t arra a meggyő- 
ződésre birta (KoCH-HallIER 
Bynopsis, p. 185.), hogy ibolyánk 
a V. hirta X scíaphila kombi- 
nácziójának az eredménye, a 
minek azonban a nagy szirmok, 
sötét színezés s a — bár ritkáb- 
ban fellépő — taraczkos pél- 
dák ellent inondanak. Bár a na- 
gyon is korlátolt eredeti termő- 
helynek (x\llerheiligenllöfe Inns- 
l)rnck mellett) közvetlen köze- 
lében sciaphila nem található, 
mindazonáltal lehetséges, hogy 
az eredeti termőhely V. Oeni- 
pontana-jíinük képzéséhez a va- 
lódi V. odorata helyett a V. 
snhodorata BORB. (azaz a F. 
scinphila-i()\ még erősen befo- 
lyásolt F. odorata) járnlt hozzá, 
mely az eredeti termőhelytől 
északra a F. Gremblichii mh. 
közöttes korcscsal együtt majd- 
nem kizárőlag helyettesit! a F. 
odorata-t s valamikor egészen a 
hervorznheben, dass F. Oeni- 
j)on/anaihrem Grundwesen nach 
sicher nichts anderes, als eine 
auf trockenem Waldboden zwi- 
schen den dichten Rasen dér Ca- 
rex alha ausgebiidete F. super- 
hirta X odorata ist. 
Die Annáherung an V. hirta 
ist diircli das fást ausnahms- 
lose Fehlen dér Ausláiifer, die 
weichharigen Blátter, dieweit- 
geöffneten Corollen und be- 
sonders, wie midi erst jüngst 
Herr W. Beckbr aufmerksam 
machte.diirch die z-, írtén, dentlich 
his weit üher die Bldtter empor- 
ragenden Blütensiiele gekenn- 
zeichnet ; von F. odorata rührt 
die priichtige violette Blüten- 
farbe und besonders dér dunkle 
Spóra her, dér sich anch an dér 
getrockneten Pflanze noch Jah- 
re láng durch sein intensives 
Colorit abhebt. Merkwürdig 
bleibt an F. Oeniponlana dér 
fást kahle Fruchtknoten, welcher 
Prof. V. BorbáS (Koch Hallier 
Synopsis, p. 185) auf die be- 
stimmte Ansicht brachte, dass 
bei unserem Veilchen dieCom- 
bination F. hirta X sciaphila 
vorliege, wogegén aber die 
grossen Corollen, die dunkle 
Farbung derselben und das 
wenn auch seltene Vorkommen 
auslaufertreibender Exemplare 
sprechen. Obwohl mm in dér 
unmittelbare Nahe des sehr 
beschrankten Originalstandor- 
tes (Allerheiligeu-Höfe bei 
Innsbruck) F. sciaphila fehlt, 
so ware doch möglicb, dass 
bei dér Bildung dér F. Oeni- 
pontana des Originalstandor- 
tes statt dér echten F. odorata 
die F. suhodorata BorbÁS (d. 
h. eine von F. sciaphila noch 
