250 
„De plantis libri XVI“ czimű 
híres műve lapszámozatlan elő- 
szavából tudjuk, hogy hét her- 
báriumot készített. Az egyiket 
Ferkncz Toscanai herczegnek 
(1. CosiMO fiának) ajánlotta fel, 
a másikat a ToRNABüONi csa- 
ládnak ajándékozta. A nagy- 
herczegnek felajánlott példány 
elveszett, míg a másik szeren- 
csésen napjainkig fenmaradt. 
Ez a herbárium a ToRNABUONi 
családról örökségképpen a 
Pakdulphi családra szállott, 
melynek könyvtárában MiCHELl 
P. A. 1717-ben fedezte fel;^“) 
de ezután ismét feledésbe ment, 
míg Tabgioni ü. 1818-ban a [ 
Nencini családnál (Pandulph! 
örököseinél) ismét rátalált. 
Ugyanez évben BrüCH US a 
Bibliotheca italiana“-ban (Vol . 
X. p. 203.) rövid hírt adott róla, 
a kővetkező évben pedig Beb- 
TOLüNi G. ismertette „Memó- 
ria sopra l’erbario e una 
lettera dél Cesalpino“ czimű 
kommentárjában. Végre 1844- 
ben PahlatüRE F. kezdemé- 
nyezéséből Caesalpini herbá- 
riuma a firenzei természettani 
múzeumba került, hol máig 
is őrzik. 
1 
I 
Florenz herausgegebencn be- 
rühmten AVerkes „De plantis 
libri XVÍ“ des Andraea CaeS- 
ALPINI erfahren wir, dass er 
zwei Herbare angelegi hat. Das 
Eine widmete er dem Herzog 
Franz von Toscana (dem Sohne 
des CosiMO I ) und das Andere 
schenkte er dér Familie ToR- 
NABUONl. Das dem Herzoge ge- 
widmete Exemplar ist verschol- 
len, wahrend das Andere bis 
auf unsere Zeit wohl erhalten 
geblieben ist. Dieses Herbar 
ging von der Familie Türna- 
BUONf als Erbsehaft an die 
Familie Pandulphí über, in 
! dérén Bibliofilek dasselbe durch 
P. A. Michelt im J. 1717 
entdeckt wurde ; dann aber 
ginges wieder in A^ergessenheit, 
bis es endlich 0 Targioni im 
Jahre 1818 bei der Fa- 
milie Nencini (PANDULPHi’sche 
Érben) neuerdings aufgefunden 
hat. Noch in diesem Jahre hat 
Brochhjs in der „Bibliotheca 
italiana“ (Vol X p. 203 ) da- 
rüber cinen kurzen Bericht 
erstattet und in dem darauf- 
folgenden Jahre hat G. Ber- 
TOLONI dasselbe in seinem 
„Memória sopra l’erbario e 
una lettera dél Cesalpino“ 
bctitelten Commentar ausfűhr- 
lich beschricben. Endlich kam 
im Jahre 1844 das C A ES ÁR- 
PIN i’sche Herbar auf Auregung 
Ph. ParratüRE’s in das 
naturhistorische Museum zu 
Pior’ Állton. MicHELi (in Bibliotli. 1 ot R. Musoi Floroiitini asáor- 
Viita) M.-Scpt. Nr. 0: „llhistratio Horti .sicoi Androao Caosalpini." (,,Singula- 
rum öürf specÍGfinn plantanim, quariiin Seolota agírlutinata contlnot, metiio- 
dicain noinenclaturain o.Khibons in íolio.*) Cf'r. Takgioni-Tüzzetti „Notizo 
dolla vita e dolo oporo dió Pior’ Autonio AIioholi.‘‘ (Eironzo, IS.öS.), p. 340 in 
adnot. et p. 351 sub nro XXI. 
