265 
A szőrösséget tekintve az európai Hesperisi rendesen ágatlan- 
szörűnek gondolták. Reichenbah Icones-e (II. a 4378. és 4377. 
szám során) így rajzolja a H. úhiricá-i [H. modora Echb., non 
L.) meg a H. matronalis-t BoiSSlER Flóra orientalisa (I. 231.) az 
ágas szőrt, mely bizonyos iTesjjer tsfajnak az egész vegetáló testét 
bevonja, említi ugyan, de úgy, a mint pl ez az Erysimum fajain 
ismeretes, az összes HesperisÍA] megkülönböztetésére következete- 
sen nem értékesítette. A szár alsóbb részének szőrössége szerint 
Hesperisí&}okíá, megkülönböztetni bajos lenne, de az inflorescentia 
szörezetéu a különbség már gyakran kiválik (203. old.), a levelé- 
nek szörminösége pedig a geográfiái elterjedéssel kapcsolatosan, a 
Hesperisí-A}t jól megismerteti. Ezért meg lehet különböztetni : 
1. Haplotrichae azaz az egyféleszörűek csoportját, melyeknek 
a levelét, mind a két oldalán, túlnyomóan egyféle, ágatlan szőrök 
borítiák : ágas szőr ritka, nincs vagy csak a levél szélén látni. 
(V. ö. a 203. old.) 
2. Cladotrichae, az ágasszörűek csoportja, mel 5 "ekuek levelét 
mind a két felöl ágas vagy túlnyomóan ágas, keményebb, ágatlan- 
nal vegyült szór lepi el. Az ilyen levél tapintata durvább. Én a 
szór minőségének túlnyomósága nyomán csak akkor választottam 
szét két fajt vagy fajtát, ba e sajátsághoz még más morfológiai 
bélyeg is járult. A szőr minőségét a levélen keressük. 
A teljes meztelenség is megkülörbözteti a fajt. 
Tovább a levél alakja, a fürt kopaszsága, szőrössége vagy 
mirigyessége, a virág szine, a szirom alakja vezérel a faj meg- 
különböztetése közben. A termés szőrössége iiag 3 ’obb figyelmet 
érdemelne, de többnyire hamar lekopik, s az eleinte szöröstermös 
alak is kopaszbecös lesz. 
Mindezekből meggyőződünk, hogy a Hesperi^ fajai morfológiai, 
systematicai és biológiai tekintetben nem annyira eltérők, hogy 
külön génuszra való választásuk, a mint Andrzejowski, ') SpACH-) 
megpróbálta s Beck G. is jelzi, botanikailag szükségesnek 
mutatkoznék. Az extraflorális mézfejtö, a virágnak egész alaku- 
lása, minden része és biológiai berendezése meglehetős egyező 
valamennyi fajon. Eltérő termöhelyök szerint azonban a fajok hosszú 
időn keresztül nagyon különváltak úgy, hogy a következő három 
alnenizetségre (subgenus) szétválasztani nem csak természetszerű, 
hanem eltérő bélyegök a földrajzi elterjedéssel is pontosan össze- 
vág, s a Hesperisí-áydit a földrajzi elterjedés is megerősíti. 
1 A 2 nis 2 tai estikék f Deserticolae Borb. ined , Hesperidium 
DC. Prodr. I. p. 183) két- vagy többnyáréltüek, némelyiken a 
megújulás tölombja látható. Szára, ága meg a levele szétállóan 
’) De Candolle ; Regni vég. syst. II. p. 147. ( í/esjjcm) p. 448. [Dcilosma, 
a mai Monticolae csoport). 
Histor. natúr. VI. 1838. p. 397. 
FI. V Nieder-Österreich p. 473—75. 
