286 
méltóan emlékszik meg, külö- 
nösen ami a magyar nyelven 
irt s németül nem referált dol- 
gozatokat illeti. így, hogy egy 
példát említsünk, Pax nem 
ismerte SiMONKAI-nak az J,.s- 
tragalus Römeri-xö\ irt czikkét 
('remi. tud. közi. 1892, Pótfüzet 
lü8), mely az erdélyi Kárpátok 
egyik legfeltűnőbb endemikus 
növényének tartalmazza a le- 
írását, a mi annál sajnálatosabb, 
mert hiszen jól tudjuk, hogy 
azok, a kik egy összefoglaló mű 
után foglalkoznak valamely 
tárgy gyal, azon hiszeinben, hogy 
az ilyen mű szerzője felhasznált 
minden a rendelkezésére álló 
forrást, az előbb megjelent iro- 
dalomban nem szoktak kutatni, 
s Így sok nevezetes felfedezés 
évtizedekig feledésben marad. 
Hogy a Cleniatis recta bok- 
rok fölé kúsznék, sőt a fák 
koronájába is tolakodnék (6. 
old.) azt nem hisszük el sem a 
referensnek sem PAX-nak. A 
ref. azon állítása, hogy a nyu- 
goti fellápok némeh’ növénye, 
Így a Primula farmosa, Scheuch- 
zeria palustris, Pedicularis, 
Scejttrum kelet felé már nem 
is találliató, téves. A három 
idézett faj keleten is nő. A 
Linnaea borealis-nak a Tátrá- 
ban nem három, hanem a szerző 
szerint is csak két termőhelyét 
ismerjük; a subalpin rétek nö- 
vényei között felsorolt Ranun- 
culus carpathicus-wáX a szerző 
nevét jó lett volna kitenni, a 
legrégibb R. caiyathicus Her- 
BICH (1836) nem réti növény. 
Különben a R. Stereni Andrz. 
ke die Űoristischen Arbeiten dér 
ungarischen Botaniker in vollem 
Maasse gewürdigt habé, nicht 
rückhaltslos anschliessen, dies 
gilt insbesondere für Arbeiten, 
welche in nngarischer Sprache 
erschienen und nicht deutsch 
referiert worden sind. Um ein 
Beispiel anzuführen, ist dem 
Verf. die Arbeit SiMONKAl’s 
(vgl. ung. Text) über Astraga- 
lus Römeri, welche die Be- 
schreibnng einer dér merkwür- 
digsten endemischen Pflanzen 
dér siebenbürger Karpathen 
enthalt — nnbekannt geblieben. 
Es ist dies umso bedauerlicher, 
als wir wissen, das Antoren, 
welche sich mit eineni Gegen- 
stande nach dem Erscheinen 
eines zusammenfassenden Wer- 
kes beschaftigen, in dem Glan- 
ben, dass dér Verfasser eines 
solchen allé ihm zu Gebote 
stehenden Quellén ausgenützt 
habé, selten aiif frühere Quellén 
znrückgreifen, und so verfallen 
oft sehr bemerkenswerthe Ent- 
decknngen dér Vergessenheit. 
Dass Clemaiis recta über 
Gebüsche klettere, ja selbst bis 
in die Banmkronen vordringe, 
glanben wir weder dem Ref. 
noch dem Verfasser. Die Be- 
hauptung des ersteren, dass 
Primula farmosa, Scheuchzeria 
palustris und Pedicularis Scep- 
trum, Pflanzen dér westlichen 
Hochmoore, im Osten nicht 
mehr vorkommen, ist irrig. Die 
drei genannten Arten wachsen 
auch im Osten. 
Von Linnaea borealis ken- 
uén wir in dér Tátra nicht drei, 
sondern mit Pax nur zwei 
Standorte. Bei dem iinter den 
Pflanzen dér subalpinen Wiesen 
