8 
rel 1864-ben egy botanikai excursiója alkalmából a csendőrség 
Javorinán elfogta, gyalog Késmárkra szállította s ott egy éjen át 
bezárva tartotta, ezt a hatóságainkra éppen nem hízelgő esetet 
kíméletesen írta le s úgyszólván megkísérelte, hogy annak vi- 
dámabb színt kölcsönözzön. 
Szívesen tért vissza olyan vidékekre, ahol hosszú idővel 
azelőtt megfordult s midőn 1905-ben abban a szerencsében része- 
sültünk, hogy a wieni botan. kongresszus befejezése után fővá- 
rosunkban üdvözölhettük, azt a vágyát nyilvánította, hogy szeretné 
viszontlátni a Rákos nagy rétségeit, ahol 40 évvel ezelőtt botanizált. 
Viszont is látta, de botanikai szempontból nagyon kedve- 
zőtlenül megváltozott alakban. Nagyobb örömet szerzett neki 
Csepelszigeten a megtartott ősi magyar homokflóra az Ephedra, 
boróka, Linum pannonicum, Alyssum tortuosum, Alkanna-töme- 
gekkel és még sok más ritka homoklakóval, melyek közül némelyet 
elevenen eddig nem látott s így termőhelyén nem is észlelhetett. 
Nem csekély érdemeket szerzett a hazánkban tett botanikai 
felfedezéseknek a német folyóiratokban való ismertetésével, így 
a Botan. Zeitungban, a Mitt. dér Gesellsch. naturforsch. Freunde 
in Berlin ez. folyóiratban, szintúgy a Brandenb. Botan. Ver. 
folyóiratában, melynek egyik alapítója volt, majd a Verh. dér 
Béri. anthropol. Gesellsch. ez. folyóiratban, amelyekben sok magyar 
dolgozatot tett közismertté. 
Nagyszámú ismertetései és reeensiói azért nagyérdekúek és 
tanulságosak, mert a legtöbb tárgyat annak ismertetése előtt előbb 
alaposan áttanulmányozott s így ilyen alkalmakkor tudásának 
gazdag tárházából mindig hozott valami újat a nyilvánosság elé. 
Magyarország iránt mutatott syropathiájának egyik vouásag\ a- 
nánt említsük fel még azt is, hogy az első két magyar botanikai folyó- 
irat alapításánál annyiban működött közre, hogy a Kanitz által 
Kolozsvárott 1877-ben megindított Magyar Növénytani Lapokban 
mindjárt annak elején publikálta egyikét a legfontosabb felfede- 
zéseinek a Zea- és Euchlaena - nemzetségek rokonságáról*), majd folyó- 
iratunk első számának vezető czikkét**) v-Aegilops speHoides Yaub. u. 
Spach und ihr Vorkommen in Europa» czímen szintén ő írta meg. 
Ha áttekintjük egész munkásságát, mely mindenütt magán 
viseli a legnagyobb tudásnak s a tárgyban való elmélyedésnek 
bélyegeit, úgy elfog bennünket e férfiúval szemben az igazi cso- 
dálatnak érzése, aki egész életét annyira kizárólag a természet- 
tudomány egy ága művelésének szentelte. 
Elhúnyta mindnyájunkat, akik neki köszönettel tartozunk 
oly sok felvilágosításért, tanításért, búzdításért s tanulmányaink 
előmozdításáért, a legmélyebb gyászba borított. Az önzetlen hú 
barátnak emlékét azonban örökké tiszteletben fogjuk megőrizni! 
*) A kukorieza (Zea Mays L.) rokonságáról. Magyar Növ. Lapok I. 
(1877): 19-21. 
**) Magy. Botan. Lapok I. (1902): 6—10. 
