Hí 
Fizikailag a homokos, a homokban gazdagabb puha és iszapos 
talajt kedveli, mely többé-kevésbé nedves. Társulása: Madarasi 
nedves szikes legelőkön Aster pannonicus , Spergularia marginata , 
Plantago maritima (Ludaspusztai tó szélén lásd Cyperus panno- 
nicus Jacq). 
Juncus compressus L. A legközönségesebb Juncus- ok közül 
való, mely utakon, réteken és nedves mezőkön nő. Ott, ahol utak 
mellett vagy a szabad mezőn egy kis szikes pocsolya jelenik 
meg. azonnal ott terem. Homokos területeken egész nagy táblák- 
ban nő. A mocsarak és tavak szélének is gyakori kísérője. Hidro- 
grafiailag a talajnak elég bőséges nedvességét kívánja. A talaj 
minősége iránt nem érzékeny, elszaporodik úg} r homokos, vala- 
mint agyagos területeken is. Sőt egy ízben téglával kikövezett 
udvarom nedves helyein, téglarések között, — herbariumi példá- 
nyok kihulló magvaiból — annyira elszaporodott, hogy csak nagy- 
nehezen tudtam kiirtani. Hasonló módon és helyen szaporodott el 
a Crypsis schoenoides és C. aculeata , de már a C. alopecuroules 
nem maradt meg. 
Társulása: Zomborban az Ivanacska bara közelében a Cár ex. 
divisa. Madaras mocsaras rétjein a Juncus bufonius. 
Juncus Geravdi Lois. Az első látásra a megtévesztésig az 
előbbihez hasonló, melytől egyebekben majdnem hengeres szára 
(nem összenyomott) és a tokkal egyenlő lepellevelei (nem fél- 
akkorák. mint a tok) által tér el. Míg az előbbi úgy a szikes, 
mint nem szikes pocsolyák és mocsarak szélén alig hiányzik, 
addig a Juncus Gerardi inkább sziklakénak mondható. Mint ilyen 
Regőcén és Katymáron Lotus tenuifolius és Trifolium fragiferum 
társaságában fordul elő. Ludaspusztán homokon Triglochin palustre 
L.-hez szegődik. 
Allium vineale L. Az egyedüli Allium- faj, mely a szike- 
sekre is átmegy. Irodalmi adataink szerint nem mondható ugyan 
typikus sziklakónövénynek, mert ezek szerint tulajdonképem termő- 
helye a homokos mezők és vetések. A dunamelléki szikes kaszáló- 
kon és legelőkön való előfordulási körülményei azonban azt a 
benyomást keltik, hogy a kemény agyagos talaj nagyfokú elszike- 
sedését nemcsak elbírja, hanem Ínyére is van. Alsó levelei már 
a szár teljes kifejlődése előtt elszáradnak. 
Scilla autumnalis L. Hazánk leggyakoribb Sállá- ja a lom- 
bos erdőinkben mindenütt található Se. bifo/ia L., mely április és május 
havában virágzik. Ettől úgy az előfordulásra, mint alakra és virágzási 
időre nézve eltérő faj a Bácska szikes legelőin növő Scilla autum- 
nalis. Szikes legelőinket szeptember havában beálló esőzések után 
néha seregesen lepi el (Dernye- és Tömöri puszta között szep- 
tember 8-án) s fürtös apró kék virágairól könnyen felismerhető 
ez a mezőinknek ezidőben majdnem egyedüli Li/iacea- ja. Virágai- 
val egy időben jelennek meg szálas és még rövid levelei. Virág- 
zását október közepe táján befejezi (Apafin október 6-án kevés. 
