133 
Aster punctatus WK. Az A. canus WK. közeli rokona, 
mely a megyében nem terem. Eger környékén találtam Bakta 
felé (szőlők közelében). 
Aster canus WK. Az Aster- génusz szikeseinknek elmarad- 
hatatlan eleme, ha nem is annyira fajgazdagsága által tűnik ki, 
de tömeges megjelenésével őszi flóránknak igen kedves dísze. 
Elterjedésének köszöni népies elnevezését is: «sziki rózsa». Leg- 
ismeretesebb «sziki rózsa» az Aster pannonicus Jacq., melynek 
egész szervezete, de különösen húsos levelei, a nedves és vizenyős 
szikesek életéhez alkalmazkodott. Vele szemben az A. canus WK. 
és az A. punctatus WK. inkább xerofil-tipusú. Mindkettő többé- 
kevésbé megfásult szára és merevebb, keményebb levelei által 
tér el az Ast. pannoni cus-tól. A két xerofil-tipusú Aster- nak úgy 
előfordulási körülményei, mint termetük hasonló. 
A Bácskából eddigelé csak az A. canus WK.-t ismerjük. Erős 
szára és molyhos levelei már május hóban feltűnnek a szikes 
kaszálók valamivel mélyebben fekvő pontjain. Június hónap vége 
felé, mikor már elég tekintélyes nagyságot ért el, lekaszálják, de 
úgy látszik, ezt hamarosan kiheveri, mert már augusztus végén 
és szeptember elején a legszebb virágpompáját fejti ki. 
Előfordulási körülményeire, talajviszonyaira és társulására 
a következő megfigyeléseim vannak: Előfordulási helyeit Neilreich 
(Aufzáhlung d. in U. u. Slav etc. p. 102.) szavaival fejezhetjük 
ki «Auf Wiesen, zwischen Gebüsch, an salzigen Stellen». Ezen 
lelőhelyeket egy kis módosítással a Bácskára is vonatkoztathat- 
juk. «Wiesen» helyett legelőt használva előfordul azon duna- 
melléki legelőkön, amelyeken kisebb-nagyobb szikes foltok mutat- 
koznak; ilyen helyeken a Trifolium angulatum és Lotus graeilis 
szegődik társául (Ófuttak környékén). Alsókabolon galagonya- 
bokrok szélén nő, itt a galagonya- bokrok olyan erdei tisztást 
vesznek körül, ahol Statiee Gmelim is szépen díszeleg. Ófutaki, 
bogyáni és dernyei erdő többé-kevésbé szikes tisztásain és bokros 
helyein fordul elő. Az említett helyeken az A. canus csak szálan- 
ként nő, azért kevésbé alkalmas a megfigyelésre, sokkal érdeke- 
sebb megfigyelni ezen növényt ott, ahol tömegesen jelenik meg, 
így a bezdáni erdő kaszálóin és legelőin. A bezdáni erdőnek több 
erdő közötti kaszálója és legelője van, melyek egymással pár- 
huzamosan húzódnak. Ezek a legelők lapos teknőszerúek, t. i. a 
közepük valamivel mélyebb, kifelé az erdő felé eső részük foko- 
zatosan emelkedik. A kaszáló mélyebb részein a csapadékvíz, hol 
állandó mocsarakat (ereket) alkot, hol pedig már június közepe 
táján felszikkad úgy, hogy a mélyebb helyek járhatókká lesznek. 
Ez utóbbiakon, amelyek nagyobbára szikesek, fordul elő az A. 
canus WK. Az ilyen szikes kaszálón az erdő szélétől egészen 
annak legmélyebb részéig követhető ugyan, de tömegesen csak 
két helyen nő: az erdőszélén körülbelül 12 lépés széles sávot 
alkotva és a mélyebb nedvesebb talajon, ahol tavasszal (május 
