179 
bús, petalis angustioribus, nerris 
minus profunde crenatis. 
A diagnosis szerint ezt a 
növényt új és termetében igen 
feltűnő typusnak lehetne tar- 
tani. melyet abban a kifejlő- 
désében, a melyben előttem 
feküdt, a rokon fajoktól bizto- 
san jól meglehetne különböz- 
tetni. Ez a vélemény azonban 
csak addig állhat fenn, míg az 
ember nem ismeri a Balkán- 
félsziget hegységeiben elter- 
jedt Dianthus microlepis- nek 
nagy változékonyságát, mert 
semmi kétségem nincsen, hogy 
az imént leírt növény ezen faj 
gazdag alakkörének csakis egy 
szélső tagja, melyet a szerzők- 
nek a megkülönböztető bélye- 
gek értékelésében nyilvánuló 
különböző felfogások szerint 
ugyanavval a joggal lehetne 
alfajnak vagy varietásnak (D. 
microlepis subsp. vagy var. 
Pumilio Deg. et Urum.) tekin- 
teni. 
A typikus Dianthus micro- 
lepis- tői, úgy a mint azt Boiss. 
leírta, eltér nemcsak tetemesen 
megrövidült szárában és apró 
rövid leveleiben, hanem egyéb 
apróbb jelentőségű bélyegektől 
eltekintve a csészepikkelyek- 
nek tetemesen 18 párig) meg- 
növekedett számában, úgy- 
hogy ha az új növényt Bois.-ier 
Flóra orientalisa alapján akar- 
nék meghatározni, a hol a szeg- 
füveknek ezt a sectióját a 
csészepikkelyek száma alapján 
találjuk csoportosítva, n Dian- 
thus brevicaulis Fenzl vagy a 
Dit nthus Seidlitzii Boiss. kö- 
zelében keresnék, a melyekhez 
azonban sokkal kevésbbé szo- 
ros rokonsági kötelékek fűzik 
tribus (nec 5-nis) pereursis, 
Nach obiger Diagnose er- 
scheint diese Pflanze als neuer, 
durch seine Tracht sehr auf- 
fallender Typus, welcher von 
den zunachst verwandten Ar- 
ten in dér beschriebenen Aus- 
bildung sicher gut zu unter- 
scheiden wáre. 
Und doch stellt diese Pflanze 
unseres Erachtens nur eine 
extrem reduzierte Lokalrasse 
des D. microlepis Boiss. dar, 
welehe je nach den subjekti- 
ven Ansichten dér Autoren 
über die Wertigkeit dér Merk- 
male auch als Rasse (Subspe- 
cies) oderVarietat dér genann- 
ten Art (D. microlepis subspec. 
vei. var. Pumilio Deg. et Urum.) 
aufgefasst yverden kann. 
Vöm typischen D. micro- 
lepis Boi'Sier weicht sie abge- 
sehen von den stark verkürz- 
ten Stengeln und Blattéin uud 
an dérén Merkmalen durch die 
vermehrte Zahl dér Kelch- 
schuppen (bis auf 8 Paare) 
allerdings so sehr ab, dass, 
yvenn sie nach Boissier’s Flóra 
orientalis bestimmt werden 
sollte, \vo die Arten dieser 
Section bekanntlieh auf Grund 
dér Zahl dér Kelchschuppen 
in Gruppén geschieden wer- 
den, mán sie unbedingt in die 
Niihe des D. brevicaulis Fzi.. 
oder des D. Seidlitzii Boiss. 
stellen müsste, welchen sie 
aber viel weniger verwandt ist, 
als dem D. microlepis ; und wer 
