235 
A lösz (sárga föld) felsőrésze l — elhumuszosodott, 
igen jó és könnyen művelhető termőföldet szolgáltat. E földeket, 
melyek legrégibb időktől fogva művelés alatt állanak, nevezik 
fekete földnek, vagy fekete homoknak. (Rókusi fekete földek. 
Feketeszél.) 
Az iszapöntés -talaj az árterekben található, az inundatiós 
flóra jellemző növényeivel. A töltések által a tavaszi áradástól 
megmentett területek talaja gazdagon humuszos (savanyú humusz) 
és szintén igen jó termőföld, de nehéz munkálati!. E területeket 
ma is réteknek nevezik (Farki rét, Sártó rét), miután rétek gya- 
nánt szolgáltak az ármentesítés előtt, ma azonban kevés rajtuk a 
kaszáló, legtöbbjüket felszántották. A talajt pedig nevezik rétföld- 
nek vagy réti földnek. 
Legváltozatosabb kétségtelenül a homoktalaj növényzete. 
Csongrádmegyében éri el a Duna-Tisza közti homokterület keleti 
határát, tehát legtávolabb esik a pannoniai flórával ékes domb- 
vidéktől. 
A fntóhomok (poszaliomok), mely Vedres szerint * 3 ) 1789-ben 
Kistelek házait eltemetéssel fenyegette, ma már elszórtan egy- 
egy buczkára szorítkozik. A régi homokpusztáknak már fele sincs 
meg ; a meglevőknek gyepes buczkáit legeltetik s mivel e legelők 
(járások) földjéből mind többet és többet fognak eke alá, vagy 
telepítenek be szőlővel, területük csökkenése folytán legeltetésük 
fokozódik. Ezáltal kopárabbakká is válnak s régi érdekes növé- 
nyeik helyét gyomok foglalják el. 
Mintegy menedékei a régi homokpuszták növényeinek a 
ligetes ákácz és nyárfa erdők. 
A buczkák közötti mélyedések földje kötöttebb. A nagyobb 
mélyedéseket, melyeket legalább tavasszal víz áztat, semlyékeknek 
nevezik. A semlyékek a tavaszi hólevet (vadvizet) vezetik le a 
Duna-Tisza közéről, egymással összefüggő északnyugat-délkeleti 
Irányú völgyeket alkotnak. 3 ) Talajuk fekete színű, erősen humuszos 
homok, melyet — - az eddig használt népies terminológiához alkal- 
mazkodva — semlyék talajnak nevezhetnénk. 
A semlyékek talaja lassankint elszikesedik, a sótartalom 
nagy részét azonban a tavaszi vadvizek átviszik a mélyebben 
fekvő semlyékekbe s innen a homokterület szélén, de már a lösz- 
vidéken fekvő tavakba (pl. Dóezi-tó, Fertő. Fehér-tó, Kender-tó). 
Ezek gyűjtő medenczéül szolgálnak s fölös vizöket ereken át (pl. 
Matyér, Kistisza) a Tiszába vezetik, vagy legalább is vezették a 
szabályozás előtt. 
3 ) Vedres Istvány : A‘ sivány hoinokság használhatósága. Szeged. 1825. 
3 ) Halaváts Gyula : A Duna és Tisza völgyének geológiája. 
Halaváts Gyula : Az Alföld Duna-Tisza közötti részének földtani viszo- 
nyai. Budapest. 1895. 
Treitz Péter idézett műve. 
