tetlen, hogy a lecsapolás foly- 
tán már kipusztult, de a Nyír- 
ség lápjaiban — mint azt az 
újabb irodalom és saját meg- 
figyelésem is bizonyítják — 
ma is szép példányokban te- 
nyészik. 
140. old. Carpinus Betulus. 
Szerző a gyertyánfa alföldi 
elterjedéséről írott sorait kiegé- 
szítliej tik Borbás 1 ) fontos adatá- 
val, mely szerint Bács-Bodrog- 
megyében Dunabökény (Bukin) 
határában a mocsártölgygyel 
felváltva, hatalmas sűrű szálas 
tiszta erdőséget alkot. 
141 — 151. old. Kívánatos lett 
volna, ha a szerző az alföldi 
tölgyeket — a hazai fás vege- 
táczió legérdekesebb csoportját 
— nagyobb systematikai szak- 
szerűséggel tárgyalta volna, 
ami annál is könnyebb lett 
volna, mert nagyterjedelmű és 
beható idevágó irodalommal 
rendelkezünk, melynek ered- 
ményei Acherson és Graebner 
S y n o p s i s-ának IV. köteté- 
ben kritikailag összefoglalva 
vannak. Szintúgy igen hálá- 
datos lett volna az egyszerű 
átsiklás helyett a megkülönböz- 
tetett különféle tölgyalakokat 
a gyakorlati élet szempontjá- 
ból vizsgálat vagyis pozitivus 
megfigyelés tárgyává tenni. S 
ez az óhaj annál kívánatosabb, 
mert az erdészeti körök akár- 
hány olyan gyakorlati tapasz- 
talattal rendelkeznek, hogy ál- 
taluk ugyanazon fajnak tartott 
wegen Trockenlegung des Ge- 
lándes verschwunden ist, doch 
kommt sie auf den Mooren des 
Nyírség — wie das nicht nur 
neuere Literaturangaben, son- 
dern auch meine eigenen Be- 
obachtungen beweisen, noch 
heute in schönen Exemplaren 
vor. 
Die auf p. 140 über die Ver- 
breitung von Carpinus Betulus 
im Tieflande bezüglichen An- 
gaben müssen wir mit dér 
wichtigen Angabe Borbás 1 ) er- 
ganzen, nach welcher die 
Hainbuche im Komitate Bács- 
Bodrog in dér Gegend Dunahö- 
kény (Bukin) mit dér Stieleiche 
miichtige, diclite Waldbestánde 
bildet. 
Auf p. 141 — 151 wáre es 
erwünscht gewesen, die Eichen, 
diese interessanteste Gattung 
unserer einheimischen Wald- 
báume, mit grösserer syste- 
matischer Sorgfalt zu behan- 
deln, war umso leichter mög- 
lich gewesen wáre, als wir 
diesbeziiglich über eine reiche 
und gründliche Literatur ver- 
fiigen, dérén Ergebnisse von 
Acherson u. Graebner im IV. 
Bande ihrer Synopsis schon 
gesichtet worden sind. 
Es wáre auch ein dankens- 
wertes Beginnen gewesen, an- 
statt über die verschiedenen, 
bisher unterschiedenen Eichen- 
formen einfach hinweg zu 
gleiten, diese in Bezug auf 
ihre praktische Verwendbar- 
keit einer positiven Beobach- 
tung zu unterzielien. Dieser 
Wunscli ist ein umso dringen- 
der, als unsere Forstleute über 
') ((Erdészeti Lapolo> 1887. 
