343 
fák megegyező oekologiai vi- 
szonyok mellett is fájukban 
határozott — s olykor az érté- 
kesítés szempontjából jelentős 
— eltéréseket mutatnak. 
151. old. A cserfáról szerző 
által közöltek kiegészítendők 
még Borbás adatával, mely 
szerint Bács-Bodrog-megyében 
Dunabökénynél tiszta állo- 
mányt alkot, Apatin és Bez- 
dán erdeiben pedig a mocsár- 
tölgygyel keveredik. 1 ) E sorok 
írója Temesvár környékén a 
Q. Cerris-t Hidasligeten (Bru- 
ckenau) typikus, Bisztra-erdő- 
ben pedig (Mosnicza és Giroda 
között) Q. austriaca W. alak- 
jában figy elte meg. 
152. old. A Salix amygda- 
lina L. az Alföldnek nem ritka 
fűzfája, mely a szerző által 
behatóan ismertetett Nyírsé- 
gen és Temesvár környékén 
(Bisztra) is előfordul, miről e 
sorok írója személyesen is meg- 
győződhetett. 
153. old. Szerzővel szemben 
a S. rosmarinifolia-t az Al- 
földön a S. cinerea-nál sokkal 
elterjedtebb fajnak kell tar- 
tanunk, mely nemcsak a ho- 
mokvidékeinkre igen jellemző, 
olykor a zsombókos mocsarak- 
ban (S. cinerea-v al együtt) is 
hatalmas bokrokat alkot. 
praktische Erfahrungen verfii- 
gen, dass sich von ihnen 
zu ein und derselben Art ge- 
rechnete Báume, selbst unter 
gleichen oekologischen Ver- 
háltnissen, in Bezug auf die 
Verwertbarkeit ihres Holzes 
verschieden verhalten. 
Das vöm Verf. auf p. 151 
iiber die Zerreiche Mitgeteilte 
istnoch mit derAngabe Borbás’s 
zu ergánzen, dass sie im Ko- 
mitate Bács-Bodrog bei Duna- 
bököny reine, in den Wáldern 
von Apatin und Bezdán aber 
mit dér Stieleiche Mischbe- 
stánde bildet. 1 ) Ref. beobaeh- 
tete diese Art in dér Umge- 
gend von Temesvár bei Hidas - 
liget (Bruckenau) typiscb, im 
Walde Bisztra (zwischen Mos- 
nicza und Giroda) aber in dér 
Form Q. austriaca W. 
P. 152. Salix amygdalina L. 
ist keineswegs eine seltene 
Weide unseres Tieflandes ; sie 
kommt aucli in dem von Verf. 
eingeheiul benandelten Gebiet 
dér Nyirség und in dér Ümge- 
bung von Temesvár (Bisztra) 
vor, worüber sich dér Ref. 
auch persönlich íiberzeugen 
konnte. 
Im Widerspruche mit dér 
vöm Verf. auf p. 153 aufge- 
stellten Bebauptung haltén wir 
Salix rosmarinifolia für eine 
im ungarischen Tieflande viel 
verbreitetere Art als S. cinerea ; 
erstere ist nicht nur für un- 
sere Sandgebiete charakteris- 
tisch, sondern sie kommt auch 
an moorigen, sumpfigen Stellen 
(hier mit S. cinerea) máchtige 
Stráuche bildend vor. 
>) ((Erdészeti Lapok» 1887 : 742. 
