A Trisetum fuscum- ot (Kit.) 
R. S. melyet Hackel tanár ugyan- 
azon közleményében rehabili- 
tált, szintén sikerült Erdély 
délnyugati sarkában felfedez- 
nem. A Retyezát hegységnek 
«Dealu Plesiu» nevű. Kimpuluj- 
nyag felé eső részén szakadé- 
kos helyen terem kb. 1800 m. 
t. sz. feletti magasságban. Ezen 
a termőhelyen nem nő nagyra, 
s úgy látszik, hogy igen ritka, 
egyetlen tövet kaptam belőle 
— igaz, hogy egy reám sza- 
kadó hóförgeteg közepette igen 
rossz helyen lefelé kapaszkodva 
nem is igen kereshettem. Hogy 
ezen szép fűnek viseletét meg- 
ismerjük. a Magas Tátrán kell 
látnunk, ahol a havasi zuhata- 
gok partján néhol tömegesen 
terem; nagy, fénylő feketés s 
a víz felé bókoló bugái felejt- 
hetetlen benyomást keltenek. 
Ezen fajnak is kúszó gyök- 
törzse van, Kitaibel példája is 
ilyen, mint arról Berlinben 
Willdenow gyűjteményében őr- 
zött példán meggyőződhettem 
(Kitaibel gyűjteményében nin- 
csen meg!) s ezen tulajdonsá- 
gán lehet leghamarabb meg- 
különböztetni a néha hasonló 
T. purpur ascens (DC) s a T. al- 
pesire (HoST)-tÓl. 
Degen 
grossen und kleinen König- 
stein. 
Das von Prof. Hackel reha- 
bilitierte Irisetum fuscum (Kit.) 
R. S. habé ich nun auch in dér 
südwestlichsten Eeke Sieben- 
biirgens, entdeckt, wo es an stei- 
len Felswanden des Berges 
Dealu Plesiu (in Retyezátge- 
birge) ober Kimpulujnyag in 
einer Hőbe von c. 1800 m. 
vorkommt. An diesem Stand- 
orte bleibt die Planze kiéin, 
scheint auch sehr selten zu 
sein, da ich — allerdings in- 
mitten eines einbrechenden 
Schneegestöbers — an einer 
bősen Stelle nur ein Exemplar 
erhaschen konnte. Um den 
richtigen Eindruck dieses herr- 
lichen Grases zu bekommen, 
muss mán es in dér hőben 
Tátra gesehen habén, wo es an 
den Ufern dér Sturzbache in 
grosser Menge, die schwarz 
gliinzenden Rispen dem sprii- 
henden Wasser zugeneigt einen 
unvergleichlichen Anblick bie- 
tet. Auch diese Art hat ent- 
schieden ein krieehendes 
Rhizom, auch Kitaibel’s Exem- 
plar besitzt ein solches, wie 
ich mich an dem Exemplare 
im Herb. Willdenow in Ber- 
lin überzeugen konnte (im Herb. 
Kitaibel fehlt es) und ist an die- 
sem Merkmale von dem alm- 
lichen T. purpurascens (D. C.) 
und T. alpesire (Hőst.) wol am 
leichtesten zu unterscheiden. 
Degen. 
Aquilegia longisepala Zimm. 1875, sive Aq. viscosa Roch. 
exsicc. 23. (non Gouan). sepalis 35, rarius 44 mm, longis paten- 
tissimis execlit, fólia additaillis Aq. vulgáris simillima. Fólia in 
exemplaribus Rochelii, quae ipse vidi, non ex eodem caule, 
ac flos magnus, sumpta erant, séd verosimiliter ex Aq. vulgari 
adposita erant. In Carpatis Aquilegia floribus eiusdem magnitudinis 
