oly szolgálatokat tett, mint senki előtte ; kár, hogy egész életén át 
oly végtelen szorgalommal gyűjtött adatait szétforgácsolta apró czik- 
kekre és közleményekre, a mi ugyan értékükből nem von le semmit 
sem, de publicitásukat nagy mértékben csökkenti. 
Munkásságának legnagyobb részét azonban systematikai és 
növénygeografiai tanulmányoknak szentelte. Az e téren kifejtett 
tevékenységének zöme egy oly korba esett, melyben a botanikai 
rendszertan egy sajátságos, mondhatnám korszakot alkotó átala- 
kuláson ment át. 
Egy időben, még pályája kezdetén bizonyos magistralis befo- 
lyások alatt nem csekély idegenkedéssel találkoztak azok a kutatók, 
a kik — felismerve azt, hogy a természetben előforduló alakok 
nem mindig alkalmazkodnak a systematikai egységek többé- 
kevésbbé sablonos leírásaihoz, de nem ritkán a változatok való- 
ságos rengetegét produkálják — ezen eltérések, megfigyelések 
gyűjtésének, leírásának, okai kutatásának szánták életük legjobb 
erejét ; sőt a Linné-féle fajfelfogás hívei részéről nem ritkán 
még becsmérléssel, a kicsinyeskedés, szőrszálhasogatás vádjával 
is találkoztak. 
Ezek a kutatók — közöttük járt Borbás — collisióba kerül- 
tek a régi iskola híveivel, egy collisióba, melyet a természet éles 
megfigyelői el nem kerülhetnek, mert két igazságnak elismert 
feltétel collisiója ez, mely között egy alig áthidalható űr tátong. 
A természetrajzi faj fogalmának általános érvényű kriteriumja 
nincsen s nem is lesz soha. 1 ) 
Hogy ez így van, az a dolog természetében rejlik. Mert egy- 
részt tapasztalati tények bizonyítják, hogy egy növény «faj» utódai 
rendszerint ugyanazon fajhoz tartoznak, de másrészt mai napon 
egy természetvizsgáló sem kételkedik abban, hogy a jelenleg élő 
fajok csak az idők folyamán keletkeztek ősi eredetből, ezen két 
előzmény között, fennálló ellentét az, mely dilemmába visz minden 
tudóst, a ki a fajok fogalma s keletkezésének kérdésével foglalkozik. 
E kérdés megközelítésére pedig a legkecsegtetőbb megfigye- 
lési anyagot éppen a «rendestől» eltérő alakok szolgáltatják, hiszen 
közel áll az, hogy ott kell a kérdés megfejtését megközelíteni, a 
hol egy új alak kialakulófélben van. midőn még csak csekélynek 
látszó eltérés kezdi azt elkülöníteni az u. n. tőalaktól. S csakugyan, 
ezen néha jelentéktelennek látszó eltérések geographiai elterjedé- 
sének — melyben Borbás oly kiváló részt vett ki magának 
s az eltérések okainak alaposabb tanulmányozása legutóbb egy új 
utat nyitott a systematikának, egy utat, mely a phylogenesis kér- 
dését világítja meg legalább egyik oldaláról. 
A phylogenetikai irány, a növényország fejlődéstörténelmi 
alapon igazolt sajnos, sok esetben csak ideálként előttünk 
lebegő törzsfájának megszerkesztése, esik Borbás működésének 
L ) L. Kupffer : Koelbrf.uters Metli. Act. Jurjew. IV, p. 2. (1905.) 
