167 
utolsó évtizedébe. Lehetetlen, hogy az igéző eszmék, melyeket ez 
az irány felszínre hozott, BoRBÁsnak a természettudományi kuta- 
tásban megélesedett s megérett elméjében termékeny talajra ne 
találtak volna. 
Ez eszmék — úgy képzelem — villámként hatottak, egy- 
szeribe megvilágították ő benne a megfigyelései között létező oki 
és okozati kapcsolatot, hiszen megfigyelések ezreinek gyűjtésével 
töltötte volt életének legnagyobb részét és most, midőn learathatta 
volna gyümölcsét annak a rengeteg munkájának, melynek felál- 
dozott mindent, melyért nappallá tette éjszakáit, melynek kedvéért 
lemondott mindarról, a mit az emberek legnagyobb része szóra- 
kozásnak, élvezetnek tart, most, midőn az itt le nem irható viszo- 
nyok miatt oly későn érte el csak azon hivatali állást, melyben 
nyugodtabban dolgozhatott volna — mindennek véget vetett a 
kérlelhetetlen halál. 
Küzdelem volt egész élete, küzdelem kezdetben az ismeretek 
megszerezhetéseért, küzdelem későbben a nélkülözések árán meg- 
szerzett képzettségének értékesítéséért, küzdelem végül önfeláldozó 
munkájának morális elismeréséért. 
Ennyi munka s ennyi küzdelem mély barázdákat vont ter- 
mészettől fogva lágy s igen érzékeny kedélyébe, idő előtt megko 
molyodott; a pályája legkezdetén ért oly megtámadtatások, melye- 
ket könnyen elkerülhetett volna s a melyeket el is kellett volna 
kerülnie, mély nyomokat hagytak vissza, elzárkózott; életmódja is. 
mely őt a társaságtól úgyszólván teljesen elvonta s dolgozóasz- 
tala mellé rögzítette, hozzájárult ahhoz, hogy kedélye mindinkább 
elkomorodott s midőn látta, hogy nálunk nem a munka mennyi- 
sége, de még nem is a munka minősége az, a mit a társadalom 
első sorban honorál, hanem egészen más tulajdonságok, nagyobbára 
olyanok, melyeket simulékonyabb emberek a társadalmi élet for- 
gatagjában tanulnak meg, ezeket megtanulni pedig nem volt kedve, 
sem ideje — midőn a mukásságáért várva várt jutalom, melynek 
netovábbja az volt, hogy oly állásba kerüljön, melyben idejét 
kizárólag tanulmányainak szentelhette volna, évtizedeken át elma- 
radt végül elkeseredett, embertársai iránt bizalmatlanná lett. 
A sok évi küzdelem testileg is megviselte, fiatalon őszült s korai 
halálát is véredényeinek egy aggkori elváltozása (arteriosklerosis) 
okozta, mely leginkább oly egyéneket sújt, a kiknek életküzdelmeit 
a sors nagyon is megnehezíti. 
A kik közelebb férhettek szivéhez, felismerhették benne a 
lágy, a szinte gyermekiesen naiv s ezért az impressióknak is 
könnyen engedő, érzékeny kedélyt, tudománya iránt való mély, 
mondhatnám minden gondolkozását befolyásoló szenvedélyes von- 
zalmát s mérhetetlen ambiczióját, de megismerhették őszinte ragasz- 
kodását is azok iránt, a kik nem bántották. Kevesen voltak. Élete 
a józan mértékletes ember életének mintaképe volt, nejével, szül. 
Csörc.hey Gizellával 1877 óta a legboldogabb, de gyermektelen 
