171 
alakoknak tömeges fellépése akkor következik be, midőn új 
életfeltételek köszöntenek be, melyek új alkalmazkodásokat 
igényelnek vagy idéznek elő.» 5 ) 
Vájjon Alföldünk «facies»-ébe oly mélyen bevágó átalakulások, 
melyek Borba s korába esnek, nem teremtettek- e éppen a mocsári 
vagy mocsárparti növényeknek ilyen új életfeltételeket ? S ha sys- 
tematikailag nem volnának értékesíthetők a nevek, vájjon ezen tény 
felderítésének nincsen biológiai, növénytörzsfejlődéstani érdekessége ? 
Hallottam azt a szemrehányást is, hogy Borbás sok újdon- 
ságát nem irta le tökéletesen, hanem csak néhány odavetett szóval. 
Ezen szemrehányás jogosultságát nekem, a kinek úgyszólván 
nap-nap mellett van dolgom diagnózisaival, el kell ismernem. Igaz, 
hogy sok növényalak a legközelebbi rokonaitói való megkülönböz- 
tető bélyeg kiemelése által felismerhető alckor. ha ugyanazon bélye- 
gek alapján diagnostizáljuk őket, mint a szerzőjük , de mi lesz 
később, midőn újabb alakokat talán más bél\ 7 egek alapján kell 
majd a BoRBÁs-félékkel szembeállítani? Ekkor sok utánjárással 
a gyűjteményében kell majd a megfejtés kulcsát keresnünk. 
Hogy mi volt az oka ezen rkapsodikus közlésmódjának, azt 
is könnyű kitalálni : Kiterjedt munkássága mellett nem ért reá a 
diagnózisok kidolgozására. 
De leírásainak hiányosságát nem a hiányos megfigyelés 
okozta. Elég alkalmam volt meggyőződni, hogy Borbás kevés 
kivétellel csak kritikus összehasonlítás alapján különböztetett, tanú 
erre különben a számos újabban megjelent s Közép- vagy Kelet- 
Európát is felölelő monographia, melyben a Borbás különböztette 
alakoknak legtöbbje a kellő méltatásban részesült — de majdnem 
mindig csakis az ő példáinak újabb vizsgálata alapján. 
Úgy látszik, hogy Borbás maga is érezte, hogy e hézagokat 
pótolnia kell, pótolta is, valahányszor későbben keze ügyébe akad- 
tak újdonságainak elsőbben csak vázlatszerúen odavetett leirásai. 
Hazánk virágos és pteridophyta flóráját nálánál senki jobban 
nem ismerte, de nem is ismerhette, mert nálánál több időt és 
fáradtságot ez ország kikutatására senki sem fordított. Bátran 
állíthatom, hogy Kitaibel munkáját ő és kor-, hajdan bajtársa, 
Simonkai Lajos jóformán befejezték s hogy az utókor ezen férfiak 
után csak böngészve s nagyon is elvétve fog már a virágosak 
között újat találhatni. E két férfiú munkássága sok tekintetben 
kiegészíti, másban pedig egyensúlyozza egymást, Simonkai volt 
úgyszólván Borbás ingája, munkásságának szabályozója, e két 
kritikus elme gyakori összecsapása mindig szikrát hányt, mely 
világosságot vetett sok eddig nem tisztázott kérdésre. A követke- 
zőkben adom utazásainak jegyzékét, idő szerinti sorrendben, ameny- 
nyire azt elég fáradságos utánjárással sikerült megállapítanom. 
Nagyobb utázásaiban a magyar tudományos akadémia támogatta. 
5 ) Handlirsch, Mitt. d. naturvv. Ver. a. d. Uuivers. Wien, 1903. No. 7 — 8. 
