289 
nem szerzett, mint hogy az 
alakok rangját változtatta meg, 
s az u. n. fajok typusait, mint 
a varietásokat új névvel látta 
el íj), o. K. subscaposa a typica 
Szabó avar. nov.»), idegenkedést 
keltenek. 
A faj szerzője a legtöbb eset- 
ben a typust nevezte meg, s 
ennek új nevet adni csak a 
nomenklatúrának szükségtelen 
megterhelésére vezet. 
A mennyiben szerző azt a 
nézetet vallaná, hogy a leg- 
először leírt alak v. «faj» nem 
esik össze minden esetben an- 
nak «typusával» oly értelem- 
ben, hogy a typus az alak- 
körnek a legelterjedtebb vagy 
phylogenetikailag hihetőleg leg- 
régibb alakja, mint azt az újabb 
kutatási módok alapján értei - 
mezhetnők is, e nézetnek gyak- 
ran lehet jogosultsága, de ekkor 
le kellene vonni belőle azt a con- 
sequentiát, hogy az ú. n. össze- 
foglalt fajt nem illeti meg min- 
dig a «typus»-nak irodalmilag 
legrégibb érvényes neve. 
Mivel ityen eljárás biztosan 
nagy nézeteltéréseket szülne, 
mégis helyesebbnek kell tarta- 
nunk azt az eljárást, hogy az 
összefoglalt faj részére — cae- 
teris paribus — a legrégibb 
érvényes nevet megtartsuk, de 
a faj tagolásánál ezt a nevet 
azon fogalom — ez esetben 
növényalak — megjelölésére 
eben, dér daran Geschmaek 
findet, ein gewisser Wert dér 
Arbeit etc.» 
von einem Autor, dér selbst 4 54 
Formen mit seinem eigenen Na- 
men schmückt aber mit Aus- 
nahme von + 8 neuunterschiede- 
nen kein anderesVerdienstdabei 
gehabt hat, als die von ande- 
ren unterschiedenen Formen zu 
transponieren oder die Typen 
dér sog. Arten als var. x (z. B. 
Kn. subseaposa a typica Szabó 
avar. nov.y>) neu zu benennen, 
etvvas befremdlich klingt. Dér 
«Typus» ist docb in den mei- 
st-en Falién vöm Autor fest- 
gelegt worden, und ihn neu zu 
benennen führt zu einer iiber- 
fbissigen Belastung dér Nomen- 
clatur. 
Sollte dér Verf. dér Ansicht 
sein, dass die zuerst beschrie- 
bene Form nicbt immer mit dem 
Typus (wenn er darunter die 
verbreitetste oder pbylogene- 
tisch vermutlich álteste Form 
versteben will) eines Formen- 
kreises zusammenfállt, wie ihn 
neuere Forscbungsmetboden 
umscbrieben babén, so kann 
diese Ansicht in vielen Falién 
zutreffen, docb muss dann die 
Consequenz daraus gezogen 
werden, dass zűr Bezeichnung 
dér «Gesammtart» nicbt immer 
aucb dér álteste Name des 
«Kreises» angewendet werden 
kann. Da eine solcbe Metbode 
gewiss zu grossen Divergenzen 
führen würde, haltén wir es 
noch immer für das Ricbtigste, 
für die «Gesammtart» — cae- 
teris paribus — den áltesten 
giltigen Namen beizubebalten, 
aber bei ihrer Zergliederung 
den Namen des Gegenstandes, 
