: 05 
Most már az én időm annyira előre-, szemem pedig annyira 
hátrahaladott, hogy nincs többé reményem fiivészeti tanulmányaim 
és gyűjtéseim folytatására, átadom tehát adataimat a jövő nemze- 
déknek, folytassák ott. a hol én elhagytam s kívánom, hogy a 
haza megismerésére szolgáló adatok gyarapításán felül a scientia 
amabilis nekik is annyi örömet és élvezetet szerezzen, mint annak 
idején nekem szerzett! 
Gyűjteményem ecsetelésének előre kell bocsátanom területé- 
nek rövid ismertetését. 
Bártfának, hol 1861 -69-ig gyűjtöttem, közvetlen környékén a 
többnyire erdős hegyek mind kárpáti homokkőből állanak s alacso- 
nyak. Itt a legmagasabb, erdővel borított csúcs a 310 m.-nyi magas 
Bártfafürdő feletti Kőhegy (Kamena bura 889 méter). A Bártfa 
környékén gyűjtött alhavasi táji növények mind a Csergő hegyről 
származnak, mely csúcs Bártfától délnyugatra Hertnek község 
felett fekszik s 1053 méter magas. Sáros vármegyében ez magas- 
ságra nézve a negyedik csúcs; csak a Simonka, a Mincsol és a 
Szoliszkó magasabbak valamivel. Itt flórám területe, a most emlí- 
tett csergóhegyi kirándulást leszámítva, nagyon szűk határra 
szorítkozott. 
Aránytalanul nagyobb területre terjedett ki Zemplén vár- 
megyében, hol Sátoraljaújhelyből mint lakóhelyemről kiindulva az 
egész 6194 □ kilométernyi vármegyének minden vidékén s külön- 
böző időszakokban ismételve gyűjtöttem. Ez a terület pedig rend- 
kivül változatos és érdekes s ennek megfelelőleg változatos a 
flórája és faunája is. 
Míg ugyanis a Galicziával határos hegyek, melyeknek leg- 
nagyobb csúcsa az 1190 méter magas Rabaszkala, alhavasi táji 
növényekkel örvendezteti a gyűjtőt, addig a Barkó és Yinna várak 
s Vihorlat-hegység tövében kezdődő nagy síkság nem egyéb, mint 
a nagy magyar Alföld északi vége, ennek minden tulajdonságaival, 
flórájával és faunájával. Ezt a síkságot északról és keletről ide 
benyúló vihorlat-guttini trachyt hegyláncz védi 2 nagyobb csú- 
csával a Vihorlattal (Viharlátó), mely 1073 és a Szinnaikővel, 
mely 1007 méter magas és szintén sok érdekes hegyi növénnyel 
gazdagította gyűjteményemet. A vármegye nyugati oldalán végig- 
vonul az eperjes-tokaji trachyt-hegyláncz, melynek forró lejtői 
adják a híres tokaji bort, de sok érdekes növényt is. Ennek 
Sátoraljaújhelynél festőileg csoportosult hegyeiről, melyek közt 
legmagasabb az 510 méternyi Magashegy, származik herbáriumom 
legtöbb zempléni növénye, valamint a hegyláncz végső pontját 
képező, a nagy magyar Alföldbe őrszemként benyúló 516 mé- 
ternyi magas tokaji hegyről (Kopasztető). A délkeleti lapály a 
Bodrogköz számos tavával és mocsarával a vízi növények kitűnő 
termőhelye volt. Meg kell mondanom, hogy csak volt, mert a 
Tisza, Bodrog és Latorcza szabályozása, a tavak és erek lecsapo- 
lása annyira megváltoztatta ezen vidék jellegét. hog\ r a liol 100 
