120 
teljesen ki van zárva, hogy Parkinson a mi növényünket irta vagy 
rajzolta volna le. 
Ebből az következik, hogy a két, a mi sáfrányunkra teljes- 
séggel reá nem illő két synonymon alapuló Crocus byzantinus 
G. Kér név a Crocus banaticus Gay. megjelölésére nem alkalmaz- 
ható, s ha későbben a Bot. Magazine-ban (1875, 6141 táblán) valódi 
Crocus banaticus Gay-í ábrázoltak is C. byzantinus néven, ez az 
illető szerző tévedése, mely sajnos átment Baker Handb. of the 
Irideae (1892)-be (94. o.) s az Index Kewensis-be is (Fasc. I. 
644 és 645). 
Ezt a kérdést különben ugyanilyen értelemben letárgyalta 
már Körnicke a «Flora» 1856. évf. 473. old. s újabban Witasek 
k. a. a Schedae ad Flórám exsicc. austro-hung. 3473. sz. a.), 
utóbbi kimutatja, hogy a Crocus byzantinus G. Kér név, me/y 
kétségtelenül két különböző s mai napon már nehezen megfejthető 
fajra, de semmi esetre sem vonatkozik a GAY-féle Crocus bana- 
fo'ews-unkra, legczélszerűbben teljesen elejtendő. 
A mi növényünk legrégibb - érvényes neve marad tehát a 
Crocus banaticus Gay in Buliét. Ferussac vol. XXY. (1831) p. 320 
(tévesen 220-nak nyomtatva), mely néven daczára a leírás elégte- 
lenségének (1. teljes szövegét a 117. oldalon) kétségen felül csakis 
a mi, későbben C. iridifiorus- nak nevezett növényt érthette ; a volt 
Bánság és Erdély területén ugyanis az őszkor virító sokhasábú 
bibés s a C. nudifiorus s medius rokonságába tartozó fajok közül 
csak ez az egy faj fordul elő. Azt hiszem, hogy e helyen elte- 
kinthetek az erdélyi származására nézve nagyon is kétes, sárga, 
foszlott bibés s egyforma hosszú lepelsallangú Crocus speciosus 
var. 2. Transsylvanicus HooK.-tól (Bot. Mag. 67. köt. 1841. 3861. 
tábla), melynek állítólag Erdélyből szárnjazó eredeti példája Bindley 
herbáriumában van («Hab. in Transsylvania unde Angliám advectus 
colitur, specimen transsylvanicum in herb. Bindley est» : W. H. 
i. h.), melyet azóta senki sem szedett, így a Crocusok mono- 
graphusa, Maw (Mon. 1886, 312. o.) példáját követem, midőn e 
be nem bizonyított adatot mellőzhetőnek tartom. 
Mindezek után tehát a Crocus banaticus Gay név érvényben 
maradása mellett Körnicke s Witasek k. a. fejtegetéseihez kell 
csatlakoznom, s a későbbi C. iridifiorus Heuffel (ap. Rchb. Icon. 
Cent. IX. p. 10. 1847 és Őst. Bot. Wochenbl. VII., 1857, 222. o.) 
név alkalmazása ellen tiltakoznom. 
A későbbi adatok, így Herbert Bot. Reg. XXXI. (1845) 35. 
tábla 2. ábra (az 1111. tábla idézése MAw-nál téves, mert ott a 
C. moesiacus van lerajzolva !) a dolgon semmit sem változtat, mert 
14 évvel jelent meg Gay leírása után. Szintúgy mellőzhetem a 
német szövegben tárgyalt Kunze G.-naka Bot. Zeit. 1845. évf. 209- 11. 
oldalán hangoztatott s tévedéseken alapuló véleményét. 
A Crocus banaticus Gay (1831) név jogaiba való visszahe- 
lyezése következtében a későbbi keletű C. banaticus Heuffel (1835) 
