böztetünk s csoportosítunk. S valóban elégtételemül szolgál, hogy 
a berlini iskola, melynek a természetes rendszer kiépítésében oly 
kiváló eredményeket köszönhetünk, ugyanezt a tételt állította fel. 
A systematikailag feltétlen biztonsággal megkülönböztethető 
főfajok — az ú. n. apró fajoktól ily kérdések tárgyalásánál ter- 
mészetesen el kell tekintenünk — anatómiai különbségeivel eddigi 
tapasztalataink szerint úgy áll a dolog, hogy három eset lehetséges 
1. Az anatómiai különbségek összevágnak a morphologiai 
különbségekkel, 
2. A növények morphologiailag különböznek, de anatómiailag 
nem, 
3. A növények anatómiailag különböznek, de morphologiai 
megkülönböztető bélyeget nem mutatnak. 
A dolog természetében rejlik, hogy a systematikusokat, de 
az alkalmazott növénytan mívelőit is első sorban az 1. alatt fel- 
sorolt esetek érdeklik, ezeknél érvényesül u. i. a növényanatomia 
a maga teljes fontosságában. Mivel azonban még távol vagyunk 
még attól is, hogy csak az eseteket is pontosan csoportosíthassuk 
e három kategóriába, elismeréssel kell adóznunk mindazoknak, a 
kik eredeti megfigyeléseikkel s tanulmányaikkal hozzájárulnak az 
egyes nemzetségek, sőt egyes fajok viselkedésének ismertetéséhez 
s ezért elismeréssel adózunk a czikk szerzőjének is, a ki azon 
kevesek közé tartozik, a kik hazánkban saját kutatásuk alapján 
foglalkoznak e nehéz s szigorú kritikát igénylő kérdésekkel, ő ezidö 
szerint még azon az állásponton áll, a melyet sikerein felbuzdulva 
valamikor Vesque hangoztatott,*) — igaz, hogy sokkal óvatosabb 
fogalmazásban de a ki későbben a Guttiferák monographikus 
feldolgozásánál (1892) kénytelen volt maga is beismerni, hogy van- 
nak növényfajok, melyek anatómiailag meg nem különböztethetők. 
Nem is terjeszkedtem volna oly bőséggel e kérdés tárgyalá- 
sába, ha országunkban, (de másutt is) újabban nem találkoznánk 
ismételten azon iparkodással, hogy kizárólag az anatómiai mód- 
szerrel akarják a systematikai csoportok (faj, változat stb.) fogalmait 
meghatározni, egy iránynyal, mely tehát az anatómiai módszerrel 
megállapított bélyegekből akar oly következtetéseket vonni, melye- 
ket elfogulatlanúl abból vonni nem tehet s nem szabad. Egy ilyen 
eljárás egy új, és sok esetben a természetestől eltérő mesterséges 
rendszerre vezetne, mely ellen mint a természetes rendszer rendít- 
hetetlen hívének tiltakoznom kell. 
Eugen Bernátsky : Ueber die Unterscheidung dér unga- 
rischen weissen Seifenwurzel. Term. tud. Közi. 1906 Pótf. 81. 
p. 19—25. Mit 5 Őrig. Abbildungen. 
Nach Untersuchungen des Yerf. ist die Drogue, welche 
Wiesner (Rohstoffe 1903. p. 522.) als «Radix Saponariae Hungá- 
riádé* beschreibt, die Wurzel von Gypsophila paniculata. 
*) Ánn. d. scieuc. nat. G. Ser. vol. 13. p. 5. (1S82). 
