í 73 
satilla montana X pátens- 1 virágosán, a melyet pontosan az Elövolgy 
azon helyén szedett, a honnan a tavalyi terméses példányai valók. 
Innen van, hogy e czikket most irom ; innen van, hogy a Pulsatüla 
montana X patens-i — Pulsatüla Gáyeri Simk. néven vezetem be 
a botanikai irodalomba. Rövid leírását és a Pulsatüla Haekelii- tői 
eltérő jellegeit jelezze ím a következő latin diagnosis: 
Pulsatüla Gáyeri { montana X pátens) Simk. Foliorum basilariom 
sectionibus primariis bi-paribus, eum apicali impari desinentibus ; 
sectiones horum secnndari ovatocuneati laciniis sat laté lanceolato- 
linearibus praeditis, nonnullis apice bifidis. Scapns albo villosus 
viridis, circiter 7 — 9 centim, altns; involucrum in floris basi copiose 
albo-villosum, e laciniis anguste linearibus acuminatis, mar giné longe 
villosis compositum. Flornm sepala pulchre lilacina, late-lanceolata 
acutata. Habitat inter Pulsat ittam montanam et Pulsatillam paten- 
téra in campis collium graminosis ad oppidum Kolozsvár (Hungáriáé), 
nempe in valle «Elővölgy». Detexit, mihique misit clar. Julius 
Gáyer. Proxima Pulsatillae Haekelii Pohl. Fólia basilaria Stirpis 
huius Pohlianae e Pulsatüla nigricante et P. patenté hybridae, ab 
nostrae Pulsatüla Gáyeri (montana X pátens) Simk. vix, ant nequa- 
qunm differunt. Séd stirps Pohliana a nostra stirpe transsilvanica 
evidenter differunt: involueri laciniis evidenter latioribus, minusque 
villosis; item sepalis florum atro-violaceis (non exacte violaceis). 
latioribus et apice obtusis. 
Midőn ezek után hazánk Pulsatilláiról, noha csak enumeratió 
alakjában beszámolni törekszem, hogy fajaik közé beilleszthessem 
a Pulsatüla Gáyer it is; fajaikat mindenekelőtt három főcsoportba 
kell sorakoztatnom. Az egyik csoportba tartoznak azok a nagyobb 
virágú Kökörcsineink, a melyeket Hayek Anemone Pulsatüla L. 
gyűjtőnév alatt foglalt össze: ezeket én a ^Nagyobb Kökörcsinek* 
| Pulsatillae majores] csoportjába sorolom. A másik csoportba tar- 
toznak azok a kisebb virágú Kökörcsineink, a melyeket Hayek 
Anemone pratensis L. gyűjtőnév alá helyezett : ezeket én a 
« Kisebb Kökörcsineké [Pulsatillae minores] csoportjába belezem. 
A harmadik csoportba tartoznak a hybrid-fajok, vagyis a félvér- 
fajok, a melyeket Hayek munkája függelékében sorol fel, de a 
melyek a két előbb jelzett csoport közé illesztendők : ezeket én 
ezért a « Felver Kökörcsineké [Pulsatillae* majori X minores] csoport- 
jában a két előbb említett csoport között fogom felsorolni (p. 178. old.). 
Die Gattung Pulsatüla Tourn. Inst. (1700) t. 148 wurde 
sowol in neuerer als auch schon in früheren Zeiten von einigen 
Forschern mit dér Gattung Anemone Tourn. Inst. t. 147, vereinigt 
und unter dem Namen Anemone L. zusammengefasst. 
Linné hat zwar selbst in seinen alteren Genera plantarum 
(z. B. in dér II. Ausg. 1742) die Gattungen Anemone Tourn. und 
Pulsatüla Tourn. als gesonderte Gattungen behandelt, aber in 
seinem epochalen Werke, den Species plantarum (1753) finden 
13 * 
