204 
gására igen alkalmasak, 5 ) de meg másrészt, hogy u. n. «Áussere 
Leitung»°) útján is történik a víznek részben való vezetése. 
Hogy a vízvezetés nem tisztán csak a levélnyalábra szorít- 
kozik, bizonyítja azoknak nem nagy fokú fejlettsége és szövetében 
való kis fokú differentiálódása. 
A levéllemez egysejtrétegú (1. tábla, 3 — 5. ábrákat), sejtjei 
vékony falúak, úgy a levél színe, mint fonáka felé nagyon kidom- 
borodók; sejtüregük levegővel van telve legnagyobbrészt, csak 
igen kevés számú chloroplastist tartalmaznak. A levélere, bár szer- 
kezete ugyanaz, mégis változó aszerint, hogy a metszési sík a levél 
csúcsa felé, vagy közepén, vagy közel a hasishoz érte. Általában 
a levél színe felé alig, ellenben a fonák felé kidomborodók. A 
levélerét, színe felé két, kissé vastagfalú, az athmosphaerával érint- 
kező részén erősen kidomborodó «jelző-sejt» = Deater = elmés 1 ) 
azaz vezető-parenchy ma-sejt 6 7 8 ) határolja, de különben a levélér 
alig domborodik ki a levél színe felé; fonáka felől csak nagy, 
vastagfalú, polyedricus stereomát látunk, anélkül, hogy u. n. 
«Rückenzellen»-ek 9 ) vagy = dorsalis celiulá-k elkülönültek volna 
s amelyek két rétegben helyezkednek el. 
A levél középső részéből készített k. m.-en (1. tábla 4. ábra) 
lényegében a fenti viszonyokat találjuk. Az egyrétegű lamina 
közepén kifejlődött levélér a levél színe felé alig domborodik ki, 
itt is két nagy vezető parenchyma-sejtet látunk ; a fonák felé 
sokkal jobban kidomborodó «Mittelnerv»-et négy vastagfalú 
«Rückenzellen» borítja, amelyeknek külső sejtfal részlete kidom- 
borodó, a sejtekkel érintkező részlete pedig polygonalis. A cellulae 
basales és c. dorsales vastagfalú háncssejtek kötegét zárják közre. 
A «jelző sejt»-ek azonban nem fejlődnek ki mindig kettesé- 
vel; így a levélerének alsó részletéből vett k. m.-en (1. tábla 5. ábra) 
három «Deuter» van. A fonákon a «Rückenzellen»-ek már élesen 
elváltak, jól megkülönböztethetők. A levél színén és fonákán kifej- 
lődött eme rétegek közt foglal helyet aztán a mechanikai sejtek 
jellemző kötege. Általában itt már a levélér annyira ki nem dom- 
borodó, mint a levél középső részletén láttuk, hanem inkább széles- 
ségi irányban terjedelmesebb. 
Az assimiláló orgánum legfőbbképpen a sporogonium hosszú 
nyaki része (= collum), ezt bizonyítja a levelek gyér chloroplastis- 
tartalma, s a collum erős fejlettsége. így Haberlandt által az assi- 
milatiós tevékenység szerint (t. i , hogy különösebben melyik szervre 
6 ) Goebel: Organographie dér Ptlauzen. Jena 1898. II. T. 1. H. p. 363. 
°) Fr. Oltmanns: Ueber die Wasserbewegung in dér Moospflanze etc. 
Sond. Abdr. aus Colin's Beitr. zűr Biologie dér Pílanzen Bnd. IV. (1884.) p. 18. 
7 ) Lorentz : Gruudlinien zu einer vergleichenden Anatomie dér Laubmoose. 
Abdr. a. d. Jahrb. F. wiss. Bot. VI. 1867. p. 12. squ. 
8 ) Haberlandt: Beitráge zűr Anatomie aueli Physiologie dér Laubmoose. 
Sep. Abr. aus Pringsheim’s Jahrbíichem f. wiss. Bot. Bnd. XVII. H. 3. p. 371. 
®) Lorentz : Grundiinien etc. pp. 23 — 2í. 
