251 
C. Schenchzeri-wáX is. A C. stenophyllánál — ha nem is kivétel 
nélkül — de rendszerint meg van s az a tendencziája, hogy a 
szár felső részén jelenjék meg s lehető magas helyre tolódjék. 
Láttam a receptacnlum oldalfalából fejlődött, de még a recepta- 
culum felső szélén a esészesallangok között állót is, mely tehát 
látszólag a sallangok számát szaporítja. Utóbbi esetben vagy egy 
csészelevelet tol el a helyéből, vagy egy csészelevél kettéhasadását 
okozza, úgy hogy 6 — 7 csészelevelű példák gyakoriak. Az az eset 
is előfordul, hogy a murva a csészelevéllel egészen a csúcs alatti 
részig össze van nőve. Ilyen esetek mellett még olyanokat is 
láttam, a hol hasonló összenövések következtében a csészelevelek 
száma négyre fogyott. Ismételve kell azonban hangsúlyoznom, 
hogy az edény nyalábok osztódásának ezen zavarja nem állandó 
bélyeg, hanem hogy oly példák is előfordulnak, melyeknél a nor- 
mális viszonyok uralkodnak. Ezen bélyeget tehát nem tekinthetem 
specifikus, fajkülönböztető bélyegnek, ha a növény máskülönben 
nem mutatna jellemző sajátságokat. Előbbi alfajtól igen nagy, de 
aránylag szűk pártája, hosszú, egyenesen felálló s nem visszahajlo 
csészesallangjai különböztetik. Azonban neki is van egy alakja, 
m lynek virágja apróbb (pártája 16 mm.), csészesallangja rövidebb 
s levele hegyesebb, rövidebb s a száron ritkásan áll. A feltolt 
murva ennél vagy megvan, vagy pedig hiányzik. Ezen alakot az 
előbbi alfaj rövidlevelű alacsony változatától alig lehet megkülön- 
böztetni, sőt ezen kiilönböztetést még megnehezíti az, hogy ennél 
is előfordúl — bár ritkábban az, hogy a legfelsőbb murva fel- 
tolódik a virág aljáig vagy éppen a virág részeire. Ezen, a két 
alfajt összekötő alak a C. stenophylla jellemző alakjával együtt 
terem az elsőbben említett helyen (Galarin), továbbá a hozzá közel 
eső Ivorongyis-en Rodna mellett (lég. Degen); ugyanezt szedte a 
rodnai havasokon Czetz is. 
3. Camp. polymorpha mihi. 
Svn. : C. Scheuchzeri Ság. & Schn. Flóra dér Zentralkarp. II. 
p. 369 (1891). 
C. Kladnicina mihi 1. c. p. 39 p. p. 
Caulis adscendens, glaber. Fólia radicalia reniformia, raro 
cordata, crenato-serrata. Fólia eaulina ovato-lanceolata, vei linearia, 
obtusa. sessilia vei bveviter petiolata. plerumque onmia integerrima. 
rarissime nonnulla ovata et serrata et longius petiolata. Caulis 
uni — vei multifiorus, plerumque 2 — 5 florus. Receptacnlum glabrum, 
paiüo post anthesin conspicue auctum. Sepala valde variabilia, 
plerumque autem longa, erecta. Alabastrum erectum , magnum. 
Már a diagnosis szövegéből kitűnik, hogy egy meglehetősen 
változékony növényről van itt szó. Ugv látszik, hogy a különböző 
alakok egymás között nőnek s egymásba átmennek, miért is eze- 
ket csak változatoknak tarthatom, bár termetükben gyakran 
nagyon eltérnek. 
18 
