366 
gyengén fejlett, mindössze a 
lamina közepéig ér. 
Termőhely: Ladányi ér. 
A typuson kívül még meg- 
van a: 
— var .serrulatum Breidler. 125 ) 
Jellemző s első pillantásra 
feltűnő, hogy a levéllemez szé- 
lén levő ú. n. «szegély sejtek® 
egyoldalúlag papillosusan ki- 
türemkednek olyanformán, hogy 
mindegyik sejt a csúcs felé 
néző részletén domborodik ki. 
ott alkot kiemelkedést s a vele 
szomszédos sejtjének basalis 
része pedig ki nem emelkedve 
a levéllemez szélét körkö- 
rösen gyengén fogazottá teszik. 
Hazánkból eddigelé még nem 
volt ismeretes e válfaj. 
Gyűjtöttem a Lándori erdő- 
ben igen kis mennyiségben. 
Roth's 124 ) ersichtlich ist. Dér 
Blattnerv ist nur bis zur Mitte 
des Blattes entwickelt. 
Standort : Ladányi ér. 
Xebst dem Typus kommt 
au eh die 
var. serrulatum Breidler 125 ) 
vor, welche durch die einsei- 
tig papillenartig ausgestülpten 
Kandzellen dér Blattspreite 
charakterisiert ist, wodurch die- 
selbe ringsherum geziihnt er- 
scheint, weil sich jede Zelle 
an ihrem gégén die Spitze ge- 
legenen Teile auswölbt und dér 
basale Teil dér ihr benachbar- 
ten Zsilen flach bleibt. 
Neu f ii r U n g a r n. 
Standort im Lándorer Wald, 
selten. 
52. Avriblystegium radicále (B. Beauv.) Mitten 126 ) — cfrct. 
syu. Hyprium radicale P. Beauv. 
Stereodon radicalis Mitten. 
Puha, világos-zöld kúszó 
moha, melynek szára a belőle 
eredő rhizoidákkal erősen a 
substratumhoz van erősítve. 
Szárán paraphy Ilonok nincse- 
nek. A rajta helyei foglaló le- 
velek a csúcsfelé mindinkább 
kisebbek lesznek, különben ber- 
zedten szétállók a távol egy- 
mástól álló levelek, melyeknek 
basisa a száron lefut; szíves 
aljból hosszú finom hegyű 
csúcsba keskenyednek össze, 
sík u. n. «róna»-szélűek. A 
levél csúcsán é p. a levél köze- 
liétől le az aljig apró fogaktól 
fűrészesek. Levélsejtjei prosen- 
Ein weiches, lichtgrünes,krie- 
chendes Moos, weiches die am 
Stengel entspringenden Rhizoi- 
den fest an das Substrat an- 
heften. Paraphyllen sind nieht 
vorhanden. Die abstehenden 
Blátter werden gégén die Spitze 
des Stengels immer kleiner, 
stehen weit voneinander, ihre 
Basis láuft am Stengel herab ; 
aus herzförmiger Basis ver- 
schmálern sie sich in eine feine 
Spitze, ihr Kand ist nieht ein- 
gebogen ; an dér Spitze sind 
sie glattrandig, von dér Mitte 
herab fein gesiigt. Die prosen- 
ehymatischen Blattzellen sind 
m ) Oesterreichische botauisclie Zeitsclirift Vol. 39, 1889. 
12G ) Limpric.ht 1 II. Bnd pp. 323 — 25; G. Röth II. Bnd. pp. 519—520. 
