s ugyancsak egyenletesen széles, párhuzamos szélű szálkára. A 
pikkelyek elálló-végűek, sötétebb vagy világosabbszínü barnásak, 
bőrszerüek, szálkájuk sötétebb. néha feketés. 
A scárisoarai szegfű esészepikkelyei állományukat tekintve 
a D. saxigenus-é hoz jobban hasonlók, csakhogy nem olyan söté- 
tek, hanem zöldellők vagy inkább világos avagy sárgás bőrszi- 
nűek. Hegyük alkotása ingadozó, illetve változó, de általában 
jellemző a szálkaképzésre való hajlandóságuk. A szálka azonban 
alja felé kissé szélesedő s hosszúsága a 0-6 — 2 - 2 mm. közt inga- 
dozik. A tordai szegfű esészepikkelyeinek állomán} T a, színe 
inkább a D. spiculifolius-é, ellenben alakjuk jobban közeledik a 
D. saxigenus- hoz. Szálkájuk karcsú, a csészétől elálló, elég egyen- 
letesen széles s rendszerint hosszabb az 1 mm-nél. 
A D. spiculifolius f. petraeiformis csészéje egyenletesen hen- 
geres, átlag 22 — 25 mm. hosszú s 3 — 4 mm. széles, tetején 
gyengén szűkül s a pikkelyeknél átlag 3-szor hosszabb. A 
D. saxigenus csészéje zömök, hasas, tetején jobban szűkülő, 4 — 5 
mm vastag s a csészepikkelyek szálkai közül alig harmadával 
emelkedik ki. A bastardus -alakok csészéjüket tekintve, mintegy 
középen állanak a csészéjük átlag 1-5— 2-szer hosszabb a pik- 
kelyeknél. A csészefogak természetesen szintén középállást 
mutatnak. 
A szirmok a D. saxigenus vérpiros, legyezőformájú és 
nag 3 r olva. inkább öblösen fogazott szélű meg a D. spiculifolius f. 
petraeiformis fehér vagy csak éppen nagyon gyengén piruló és 
sallangos szirmai közt ingadoznak, amennyiben különböző árnya- 
latban rózsaszínűek, mélyen fogazottak, illetve sekélyen sallango- 
sak, tövön gyengén szőrösek vagy kopaszodok. 
A fentiek nyomán bizonyos tehát, hogy Janka 7). Wolffii-]& 
más, mint az említett combinationak megfelelő bastardus nem 
lehet. Az előfordulási körülmények mellett a növény minden egyes 
részének középállása e mellett szól, de a bastardus-eredetet bizo- 
nyítja a virágok meddősége is. A tordai Hegyhasadékból szár- 
mazó tövét u. i. már évek óta ápolja a kolozsvári tud.-egyetemi 
botanikus kert s jóllehet a növény évente gazdagon virágzik, 
magot mégsem érlel. 
Az ilyenformán tisztázott eredetű szegfű Janká-íóI kapott 
nevét azonban nem viselheti továbbra, mert az irodalomban már 
van egy D. Wolffii 1 ), melynek neve a JANKA-félénél régibb. A 
felfedező botanikus-érdemeinek megörökítését öregbítendő, e 
miatt a szóban forgó erdélyi bastardus-szegfiivet Dianthus Julii - 
Wolffii néven különböztettem meg (1912) az említett herbá- 
riumokban. 
•) Dianthus Wolffii Vetter (D. AnnenaXsuperbus > in Bull. Soe. 
Murith. 1885 : 32. — Helyesebben : D. barbatus'Xsnperbus ! V. ö. L. Kellf.r 
raikkét az ÖBZ. XLVI. 189b. 392. lapján. 
