Pár évvel ezelőtt, mikor a megerősödött tő gazdagabban kezdett 
virágzani, figyelmesebben vizsgáltam meg e szegfüvet s mindjárt 
feltűnt, hogy az sem Schur, sem Borbás leírásaival nem egyezik 
meg és egyebek mellett már sekélyen sallangos szirmai miatt 
sem lehet I). callizonus X tenuifolius, melynek szirmai, miként a 
szülöfajoké is, csak fogazott szélűek. Gondosabb vizsgálat után 
megállapítottuk, hogy teljesen új bastardus-szal van dolgunk, 
mely a D. callizonus X spiculifolius combinationak tökéletesen 
megfelel. A ritka szegfűnek a botanikus kertből származó herbá- 
rium i példányát Dh. Degen Árpád professor úrnak is megkül- 
döttern, ki arról biztosított 1 ), hogy szegfüvünk valóban a jelzett 
két faj ekkorig ismeretlen bastardusa. 
A D. Burciae megjelenésében, különösen bimbós korában, 
inkább a D. callizonus- ra emlékeztet, csakhogy annál jóval ter- 
metesebb, mivel szárai magasabbak. Igen feltűnő szárának érdes- 
szőrös volta, mert tudvalévőén mind a két szülőfajnak kopasz 
szára van. A szegfüvek M/pím-csoportjába tartozó fajokról 
melyekhez a D. callizonus meglehetős sok analógia révén kapcso- 
lódik — azonban már régebben tudjuk 2 ), hogy rendszerint kopasz 
száruk néha apróbbfajta szőröktől érdesedé. E hajlandósága bizo- 
nyára a D. callizonus-nak is meg van s így bastardusunk szárának 
szőrösségét illetőleg a D. callizonus- tói eredő latens bélyeg- 
r ö 1 lehet szó, mely a kereszteződés következtében felszaba- 
dult. 3 ) Ez annál valószínűbb, mert a D. Burciae szárának szőrei 
szerkezet tekintében (1—2 sejtűek, a sejtfalak vastag cutieulája 
durván papillosus) teljesen azonosak a D. callizonus levele szélé- 
nek szőreivel, leszámítva természetesen a méretbeli eltérést. De 
nemcsak a szár, hanem a levelek is mutatnak oly tulajdonságot, 
(bár alak és szerkezet tekintetében meglehetősen középen állók), 
ami egyik szülőfajnál sincsen meg. Állomány tekintetében a 
I). callizonus leveleihez húznak, tehát lágyabb fajta szövetűek, 
zöldek és kissé fénylők s nemcsak a főér, de néha a mellékerek 
is meglehetősen kidomborodnak ; a levelek széle azonban feltű- 
nően súrün szőrös, a szőrök elállók, sőt a levél fonákán a főér 
is gyéren szőrös. Bár a 1 ). Burciae leveleinek szőrössége, illetve 
a szőrösség erősebb foka a fennebb mondottakkal is könnyen 
magyarázható, de mégis könnyebben érthető, ha arra gondolunk, 
hogy a D. callizonus töálló leveleinek szélei néha éppen olyan 
súrün szőrösek s szőrei úgy szerkezet, mint alak tekintetében 
azonosak bastardusunk szárának, illetve leveleinek szőreivel. 
Meg kell jeg 3 *eznem, hogy a D. spiculifolius levélszéleinek 
szőrei egészen más természetűek s azért a D. Burciae szőrö- 
Ó in litt. : 1915. III. 21. 
3 ) Vierhapper in Sitzungsber. d. Kais. Akad. d. Wissensch. Math.-naturw. 
Cl. CVII. 1-1. 1898:1077. 
3 ) Df.gen in litt. 1915. XII. 12. 
