zete eredetének megállapításánál csakis a D. calJizonus jöhet 
számításba. 
A D. Burciae-t illetőleg tehát a legnagyobb valószínűség 
szerint oly bastardus-szal van dolgunk, melynél az egyik szülő 
— esetünkben a I). callizonus — latens tulajdonságai határo- 
zottan kifejezésre jutnak és bizonyára ezzel kapcsolatos ama fel- 
tűnő jelenség is, hogy a B. callizonus csészepikkelyeinek pillá- 
zottsága a I). Burciae csészepikkelyein sokszor erősebb mérték- 
ben jelentkezik. A L>. callizonus csészepikkelyeinek t. i. egyik 
igen jellemző, bár eddig kevés figyelemre méltatott s leírásaiban 
alig említett főjellemvonását, hogy a pikkelyek széle mindig többé- 
kevésbbé pillás. a B. Burciae csészepikkelyei is határozottan s 
néha erősebb mértékben mutatják és már maga e jellemvonás is 
elegendő volna a bastardus eredetének biztos felismerésére. Ter- 
mészetes dolog, hogy a pillázottság mértéke nagyon változó s 
néha csak a pikkelyek tövén és a keskenvedő hegyi rész alján 
találhatni pillákat. Teljesen azonban a pillák sohasem hiányzanak, 
aminthogy legalább nyomokban a D. callizonus- nál is megtalálha- 
tok. Bastardusunk csészepikkelyei egyébként, állomány, színeződés, 
a csészéhez viszonyított hosszúság s alak tekintetében meg- 
lehetősen a két szülőfaj csészepikkelyei között középen állanak. 
Hasonló középállást mutat a csésze is minden jellemvonásában. 
Különösen érdekesek azonban a 1). Burciae szirmai, melyek- 
nek sekély sallangozottsága s piros színüknek haloványulása a 
D. spiculifolius -tói ered, torkuk szakálla, valamint e fölött a csak 
nyomokban észlelhető s többnyire már csak pontokból és szabály- 
talan vonalakból álló gyürűrajz ellenben a B. callizonus- tói kapott 
örökség. A D. callizonus szirma színének egész felületén ritkásan 
apró szőrű, a bastardus szirmának színe kopasz, csak a gyűrűn 
felül van itjt-ott gyéren egy-egy apró szőr. 
A D. Burciae virágporának szemecskéi közt a teljesen fej- 
lett ritka; magvakat is alig érlel. 
* 
* * 
I. lm ersten Teile kliire ich den Formenkreis des Dianthus 
spiculifolius Schur, von welchem ich zwei Formen: pseudopluma- 
rius und pseudopetraeus unterscheide ; ersterer wurde von den 
filteren siebenbürgischen Botanikern für B. plumarius. letzterer 
für D. petraeus gehalten ; beide Arten kommen in Siebenbürgen 
nicht vor. 
D. integripetalus Schur stellt nach dem Originalexemplar 
des Herbars Schur’s eine Form des B. spiculifolius dar, dessen 
Petalen ganzrandig sind und die mit dér Form petraeiformis durch 
Übergánge verbunden ist. Sie wáchst in dér Tordaer Sehlucht 
und auf den Bergen bei Toroczkó! Von Simonkai wurde sie 
irrtümlich zu D. petraeus, von Williams aber ganzlich falsch als 
Varietát zu D. strictus gestellt. Als T). Simonkaianus wird eine 
