48 
Camelina microcarpa Andr., F.-Galla, Tatabánya, Komárom, 
Őrsújfalú, Ács, Ógyalla, Martos. — C. sativa (L.), [G. glabrata{Y).C .)\ , 
Tata: a vasút töltésén. 
Neslia paniculata (L.), Tata: a járásbíróság előtt gazos he- 
lyen néhány tő. 
Lepidium perfoliatum L.. a komáromi rakodóállomásnál, Kis- 
és Nagyigmánd között árokparton. 
Rapistrum perenne L., Ács. Komárom- Keszegf alva, Tardos. 
Fuvnana procumbens (Dux.), Hill. 0. B. Z. Vili. 299, D.-Almás 
és Szomod homokos dombjain. 
Viola ambigua W. K., az ácsi (herkályi) erdő tölgyes részé- 
ben ritka. — V. hívta L. (var. vulgáris Reichb.), Tolna, Szaár, 
Tatabánya, Bánhida, Vértessomló bokros helyein, Asződpusztáu 
az Árkosár-erdőben ; — var. fraterna Reichb., az ácsi erdő és 
Ógyalla homokján. — V. permixta (hívta X odorata) Jord., a mo- 
nostori Dunapart cserjésében. — V. Kerneri Wiesb. (V. auxtriaca X 
hívta Wiesb., V. cyanea X hívta m., ctr. M. B. L. 1914, 319, 320), az 
ácsi (herkályi) erdő egy helyén bőven. — V odorata L., F.-Galla, 
Tatabánya, Tarján, Vertessom ló, Komárom bokros helyein, — ssp. 
Wiedemanni (Boiss) Kupffer, 1 ) Tatabánya és Tolna között erdőben. 
Ennek az ibolyának levél- 
lemeze nagyobb, vékonyabb és 
csúcsán rendszerint jobban ke- 
rekített, mint a typus levele, 
virágszálai nem vagy alig hosz- 
szabbak a leveleknél, virágai 
nagyok, sötétek, az ég sz nö- 
vény termete laza. indái liosz- 
szúak, vékonyak. Ezt az erdők 
televényes, árnyékos helyein 
termő ibolyánkat Becker V. az 
Ö. B. Z. 1903. évf.-ban V. suavís 
n ; ven közölte Szombathely mel- 
lől, ezen a néven adta ki orosz 
példáit a Violáé ex s. 51. sz. a., 
majd később in schedis V. suavís 
var. brevifimbviata néven külön- 
böztette meg. végül a Violáé 
europaeae 1910, 4-6. o.. a V. 
odorata- v al egyesítette. A T r . 
odorata nak egyik keleti elté- 
rése ez, mely Déloroszország- 
ban — úgy látszik — kizárólag 
fordul elő s mely nálunk az 
Die Blattfláche dieser Veil- 
chenform iát grösser, von dün- 
nerer Konsistenz, oben gewöhn- 
lich mehr abgerundet, als beim 
Typus, die Blütenstiele so láng 
oder kaum liinger als die Blátter, 
die Blüten gross. dunkelviolett, 
dér ganze Wuchs loeker, die 
Ausláufer láng und diinn. Diese 
an schattigen, humosen Wald- 
stellen vorkommende Veilchen- 
forrn hat W. Becker in Ö. B. Z. 
1903, auf Grund von Exempla- 
ren aus dér Gegend von Szom- 
bathely fiit* V. suavís gehalten, 
auch russische Exemplare in 
Violáé exs. 51 unter diesem Na- 
men ausgegeben. tSpiiter hat er 
dieselbe in schedis als V. sua- 
vis var. brevifbnbriata bezeich- 
net, und scldiesslich in sein-n 
« Violáé europaeaen (p. 4 — 6! mit 
V. odorata véréin igt. Es ist dies 
eine östliche Form dér V. odo- 
l ) V. sarmentosa Gáyer in sched, 
vix M. Bif.b. 
