erdei termőhelyekhez kötve je- 
lentkezik. A kertészetben elter- 
jedt orosz ibolya ugyanez a 
fajta, mely a hasonlóképen nagy 
és sötét virágú olasz ibolyától 
erős illatával előnyösen külön- 
bözik. Úgy elterjedésében, mint 
bizonyos morphologiai bélyegei- 
ben(nagyobb dimenziókjanalogia 
van a V. odorata ssp. Wiedemanni 
és T. glauca M. Bieb. között. 
Egyik az odorata, másik az are- 
naria elterjedése körében kelet 
felé egyre gyakoribb. A V. odo- 
rata ssp. Wiedemanni- nak szép 
példái teremnek Budapesten a 
Hárshegy felső részében s itt 
a V. alba Bess. (V. scotophylla 
■JöRD.j-val keverednek.*) 
A V. odorata körében azon- 
ban más növénygeographiai 
jelentőséggel biró alakok is van- 
nak. Ilyen a f. snbodorata Borb. 
Innsbruck vidékén, felső lapján 
lekopaszodó s kerek levélalak- 
jával s a f. Simonkaiana m. 
foliis superne glabris, foliorum 
forma ceterum typica Erdély 
flórájában (Kolozsvár, Nagy- 
enved), melynek — minthogy 
az említett helyeken bőven s 
mindenütt typusos odorata nél- 
kül találtam — Erdélyben való- 
színűleg nagyobb elterjedése 
van. 
*) A V. Gáyeri (hírfa X snavis) 
W. Bkckkr Ö. B. Z. 1903 is a fontiek 
szerint csupán V. háta X odorata 
ssp. Wiedemanni. 
rata , welche bei uns an die 
Wald-Standorte gebunden ist, 
in Siidrussland aber scheinbar 
aus8chliesslieh vorkommt. Das 
russische Veilchen dér Gártner, 
welches sich von dem gleich- 
falls grossblumigen und dun- 
kelvioletten italienischen Veil- 
chen durch den starken Duft 
vorteilhaft auszeichnet, ist die- 
selbe Form. In Bezug auf die 
Verbreitung und gewisse Merk- 
male (grössere Dimensionen) 
besteht eine Analogie zwischen 
V. odorata ssp. Wiedemanni und 
V. glanca M. Bieb. Erstere wird 
im Areale dér odorata , letztere 
im Areale dér arenaria gégén 
Osten zu immerháuflger.Scböne 
Exemplare dér V. odorata ssp. 
Wiedemanni wachsen in dér 
oberen Partié des Lindeuberges 
bei Budapest, wo auch Kreu- 
zungen mit V. alba Bess. (Y. 
scotophylla Johd.) vorkommen.*) 
Im Areale dér V. odorata 
wachsen jedoch auch andere 
Formen von pflanzengeogra- 
phischem Interessé, so z. B. 
f. subodorata (Borb.) in dér Ge- 
gend von Innsbruck mit rund- 
lichen, auf dér Oberfláche ver- 
kahlenden Blattéra, dann f. 
Simonkaiana m. foliis superne 
glabris, foliorum forma ceterum 
typica in Siebenbürgen, welche 
ich in dér Gegend von Kolozs- 
vár und Nagyenyed zahlreich 
und ohne dem Typus antraf und 
welcher daher in Siebenbürgen 
wahrscheinlich eine grössere 
Verbreitung zukommt. 
*) Auch V. Gáyeri (hirta X snavis ) 
W. Becker Ö. B. Z. 1903 ist nach obigom 
nichts anderes als eine V. hirta X 
odorata ssp. Wiedemanni 
