171 
eszmecsiráknak, amelyek később hatalmas fává nőhettek, gazdag 
és szép lombozatot fejleszthettek. 
Sajnos, ennek a körnek sem volt határozott vezére s az 
összetartó erőt egyedül a scientia amabilis iránt érzett nemes 
lelkesedés és buzgóság alkotta. A körnek minden egyes tagja 
más és máshonnan származó irányt képviselt s még emellett 
többnyire a múlttól teljesen független, idegenből származó irányt. 
Egyéniség szempontjából is nagyon különböztek egymástól. 
De azért munkáik együtt és egymás mellett jellentek meg 
a Magyar Tudományos Akadémia kiadványaiban. Valóban az 
Akadémia kiadványai a 70-es években bővelkednek jelentékeny 
és ránk nézve alapvető fontosságú botanikai dolgozatokban, ame- 
lyek irány és súly szempontjából sokféleképen eltérnek ugyan 
egymástól, de együtt hű képét adják annak a nemes versenynek, 
amely eme dolgozatok írói között kifejlődött. 
S talán éppen az tette lehetővé egy ilyen számos tagú kör- 
nek létrejöttét, hogy az Akadémia sem egyik sem másik irány 
mellett nem foglalt állást, hanem magukra a versenyzőkre bízta 
a kritikát s az időre és a körülmények kialakulandó kényszerítő 
erejére a szükségszerű kiválasztást. Csak sajnálni lehet, hogy 
később az Akadémia eltért ettől a felfogástól. 
Ismerkedjünk meg már most egy kissé közelebbről ennek 
a körnek egyes tagjaival ! 
A legidősebb volt közöttük Hazslinszky Frigyes (1818—1896), 
aki úgy koránál, valamint természeténél fogva és előkészületei alap- 
ján a konzervativságot képviselte a körben. Az ő munkássága két 
irányban nevezetes, eleinte a virágos növényekkel foglalkozott 
nagyobb mértékben, később azonban teljesen a kriptogamok kuta- 
tása szolgálatába állott. Előbbi téren kisebb körű a munkássága, 
s úgy «Eszaki Magyarhon viránya» (1864), mint «Magyarhon 
edényes növényeinek füvészeti kézikönyve)) (1872) inkább csak 
szárnypróbálgatás. Sokkal jelentősebbek a gombák különböző cso- 
portjairól (1875 — 1895) és a magyar birodalom zúzmóiról ( 1884) 
és moháiról (1885) szóló enumerációs dolgozatai, amelyek közül 
nem egy nálunk úttörő fontosságú. 
Kár, hogy Hazslinszky vajmi keveset értett meg a korabeli 
újabb botanikai törekvések közül, sőt a legtöbbel egyenepen 
szembehelyezkedett. Merev s a kornak már meg nem felelő faj- 
felfogása még legkésőbbi dolgozatainak is ódon jelleget ad és 
sokat elvon igazán fáradhatatlan szorgalomról és jelentékeny 
törekvésről tanúskodó műveinek értékéből. Még egy Tulasne és 
egy De Bary nagyszerű felfedezései sem tudták a haladás iránt 
érzéketlen lelkét magukkal ragadni s éppen így ellenszenvvel 
fogadja a Kerner korszakos újításait is. 
Nagy félreértéseknek vált ezzel okozójává. Nála ugyanis 
mindez elnézhető, bár el nem mellőzhető jelenség, de a következő 
generáció — sajnos — erényt akart faragni ebből a sajátosságából. 
12 * 
