Hazslinszky középiskolai tanítványa volt, de tőle sok tekin- 
tetben lényegesen különbözött Jurányi Lajos (1837—1897). Sze- 
replése sokkal rövidebb időre szorult össze, hogysem a maga 
egész jelentőségében kibontakozhatott volna, de így is igen nagy 
a fontossága a botanika magyarországi történetében. 
Jurányi egyike azoknak, akiket a 70-es évek kissé erőlte- 
tett s a múlt hagyományait teljesen elhanyagoló Kulturdrangja 
magával ragadott Németországban s általában tő- 
lünk nyugatra sok tekintetben kimerült már 
ugyanis aflorisztikai irány, úgy hogy ott ez sok 
tekintetben háttérbe szorult már a öO-a s években 
s a posztflorisztikus bonc-élettani törekvések, 
a schl eidenizmus vette át helyette a vezérsé- 
g e t. Ennek az iránynak egyik jelentős központjába, Pringshelm 
és Strasburger körébe került a fiatal Jurányi s mikor onnan 
hazajött és 1866-ban a budapesti egyetemen a botanikai tanszé- 
ket elfoglalja, ennek az új iránynak válik apostolává, nem 
tekintve azt, hogy nálunk ezeknek a posztflorisztikus törekvések- 
nek milyen és mekkora szerepük lehet a múlt hagyományaihoz 
és a jelen követelmén\ T eihez viszonyítva. 
Ami ugyanis nyugaton a helyzetből fakadó 
szükséglet volt, nálunk még időszerűtlennek 
bizonyult. A magyar flóra semmiféle tekintetben sem volt 
még ebben az időben ismertnek tekinthető, sőt éppen ekkor nyer- 
tek a florisztikai és növényföldrajzi problémák nálunk egészen 
új és igen fontos színezetet és ezek mellett a problémák mellett, 
amelyeket Kerner munkálkodása állított előtérbe, nem lehetett, 
sőt nem volt szabad éppen a honi botanikusoknak észrevétlenül 
elmenniök. 
Bármennyire kiválóak is tehát JuRÁNYi-nak a Ceraiozamia 
hímsejtjeiről (1870) és az Oedogonium diplandrum-ró\ (1871) szóló 
dolgozatai s bármilyen éles mikroszkópi látásról is tesznek tanú- 
ságot, a botanika magyarországi történetében izolálva maradtak 
s még ma is inkább szerepelnek a botanika németországi törté- 
netében. mint nálunk. 
Hogy Jurányi nem tudott itthon olyan iskolát alapítani, 
mint amilyet Strasburger Németországban alapított, annak két- 
ségtelenül az az első és közvetlen oka, hogy munkálkodásában csak- 
hamar meggátolta egy szerencsétlen betegség. De nem kételked- 
hetünk abban sem. hogy egyébként sem ért volna el nálunk ezen 
a téren nagyobb eredményeket, mert törekvése túlkorai, nagyon 
is időelőtti volt. Ez a magyarázata annak, hogy éppen legkiválóbb 
tanítványaira nem volt olyan hatása az ő törekvéseinek, mint 
amilyen buzgalommal ő az új igéket hirdette. Egy egészen más 
irány állott már akkor nálunk előtérben, mely sokkal közelebb 
férkőzött a magyar botanikusokhoz s amely hivatva volt a múlt- 
hoz kapcsolódva új jövőt teremteni. 
