173 
JuRÁNYi-nak ezek a törekvései s ez a sorsa nem áll egye- 
dül. A botanikában például párhuzamba állítható vele Kánitz Ágost 
(1843—1896), aki Kolozsvárott telepítette meg nálunk az új törek- 
véseket, sőt magyar nyelvű botanikai lapot is indított. Ennek tar- 
talma s Kánitz eredeti dolgozatai, melyek tankönvveitől termé- 
szetesen eltekintve teljesen florisztikusak. is igazolják a fontieket. 
De nemcsak a botanikában, másutt is hasonló jelenségek nyilatkoz- 
nak meg ; a túlfokozott Kulturdrang majdnem az egész magyar köz- 
életben és irodalomban hasonló eredményeket hozott létre. Elég, 
ha itt Reviczky példájára utalok, az ő törekvései és sorsa is tel- 
jesen ugyanaz, ami a Jurányi-ó. A fejlődésnek is meg- 
van a maga útja és tempója s ezt kikerülni é°s 
siettetni nem lehet. A «Rab Ráby»-knak éppen olyan sors 
szokott osztályrészül jutni, mint azoknak, akik megakasztani igye- 
keznek a történelem haladását. 
A hetvenes évek botanikus körének harmadik kiváló tagja 
Janka \ iktor (1837 — 1890) volt. Igaz ugyan, hogy mint vértes- 
tiszt került vissza ősei országába s idegenben született és nevel- 
kedett, de származása alapján méltán számítjuk őt a magyar 
botanikusok közé, annál is inkább, mert később megvált katonai 
pályájától s a Magyar Nemzeti Múzeum tisztviselői közé állott be. 
Janka kétségtelenül kiváló mesterektől szerezte botanikai 
előismereteit, de csak mint amatőr fogott a botanikai munkálko- 
dáshoz s több tekintetben később is nyoma maradt ennek. így 
aztán, bár korában egyike azoknak, akik hazánk és a Balkán 
flóráját a legalaposabban ismerték, ő sem vehette kezébe a vezéri 
pálcát és még kevésbbé lehetett a jövőnek irányítója, jóllehet 
azon a téren működött, amelynek munkásai közül kellett a jövő 
emberének kiválnia. 
A föntiekben bemutattam a három legfontosabbikát azoknak, 
akik elsőnek siettek az ötvenes években teljesen elakadt honi 
botanikát újra útnak indítani s egyben magyarázatát is adtam 
annak, hogy miért nem volt egyikük sem arra alkalmas, hogy 
iskolát alapítva, határozott irányt szabjon a jövő fejlődésének. 
Könnyen beláthatjuk a föntebbiek után, hogy Hazslinszky is, 
Jurányi és Janka is külön-külön bármilyen fontos szerepet is töl- 
töttek be, csak előjáték-szereplők, hirnökei egy nagyobb jelentő- 
ségű korszaknak, amelynek főszereplője még" csak" ezután, bár 
szintén a hetvenes években lép fel, de java munkássága jóval 
későbbre esik. 
Hazslinszky is, Jurányi is, Janka is annyira más és 
más téren dolgoztak, hogy természetszerűleg maradt pályájuk 
egészen különálló. Egyik sem zavarta a másik köreit s ami 
e gyéni vonatkozást árult el, mindössze azok a kisebbrendű csip- 
kelődések voltak, amelyekkel Hazslinszky illette a nyugaton 
egvre nagyobb számban fellépő és tért hódító «fajtfaragó»-kat, 
«jordan»-istákat, de természetesen ennek nem volt komolyan po- 
