"ben mutatta be törekvéseinek — sajnos, teljesen el nem ért — 
célját. 
Első fellépte után alig telt el néhány év s máris fogalommá 
lett Borbás neve és szerencsére még ma is az. Hermán Ottó. 
aki akkorában a Magyar Nemzeti Múzeum kiadásában megjelenő 
Természetrajzi Füzeteknek volt a szerkesztője, már 1879-ben 
elérkezettnek , látta az időt arra, hogy a «rendbontó» BoRBÁs-sal 
leszámoljon. Érdekes és a Borbás munkálkodását fogadó hangu- 
latot rendkívül jellemző cikke «Onobrychis Visianii és egyebek; 
füvészeti leszámolás» címmel jelent meg. Ebből idézem az aláb- 
biakat : 
«Kettős feladat áll előttem. Az első az, hogy kimutassam, 
miszerint senki sincsen feljogosítva arra, hogy a maga személyes 
bajával, érdekével azonosítsa a magyar tudományos törekvések 
fennálló viszonyait, esetleg, hogy a szubjektivitásból folyó szen- 
vedélyesség által elragadtatva, egyenesen kompromittálja azokat. 
A második az, hogy a harc okozóját vagy okozóit fölkutassam 
és tudományos szempontból megítéljem. 
«Az elsőre nézve felhozom, hogy 1875-ig füvészetünk iro- 
dalma lassan bár, de folytonosan és békésen fejlődött. A fanero- 
gam és kriptogam növényeknek voltak mívelői és a Magy. Tud. 
Akadémia hozzáláthatott egy monumentális mű(??) kiadásához. 
Ami a vitatkozásokat illeti, azok soha sem lépték át az irodalmi 
tisztesség határát s a rosszhiszemű személyeskedésnek még nyo- 
mát sem találjuk. E viszonyok a magyar füvészek többségére 
nézve még ma is fennállanak s így egyedül ezek adják meg az 
alapot, amelyről a magyar füvészet viszonyai megítélendők , (Mi- 
lyen reakcionárius hang!). Lehetővé vált, hogy Ivánitz Ágost 
Kolozsvárott egy növénytani havi folyóiratot megalapíthatott ; 
hogy a Magyar Nemzeti Múzeum természetrajzi közlönyében a 
füvészetnek is rovatot nyithatott; emellett jutottak dolgozatok a 
Magy. Tud. Akadémiának, a Term. Tud. Társulat közlönyének ; 
a vállalatok és intézetek gondoskodtak objektív bírálatról. Mind- 
ezek kifolyásai és egyszersmind fokjelzői a füvészeti szellemnek 
és éppen ezért egyesek nem kereshetik sem önmagukban, sem 
egyes ellenfeleikben a magyar füvészet viszonyainak képét, ha 
mégis teszik, haszontalan személyeskedést mívelnek ott, ahol 
csak a legszigorúbb tárgyilagosság lehet helyén. 
«Ennyit ezekről; s most áttérek a feladat második részére. 
«A ma már teljesen elmérgesedett harc az irodalom tanú- 
sága szerint 1875 óta foly, amióta t. i. Borbás Vince úr föllépett 
8 úgynevezett kritikai működését megkezdte. 
((Részemről minden telhetőt elkövettem avégett, hogy e mű- 
ködést az objektivitás szempontjából megítélhessem. Az ő és 
ellenfelei munkálatait sorban vettem elő és csupán csak az igaz- 
ságot tartottam szem előtt. 
