176 
«E kutatás egy igen nevezetes rendszer fölfedezéséhez veze- 
tett. mely teljesen Borbás Vince úr sajátja, teljes világosságba 
helyezi hivatottságát bizonyos „kritika 1 gyakorlására. Megvallom 
hogy a tudományos irodalomban való hosszú gyakorlatomban 
ehhez fogható rendszert nem találtam. 
«Ha rendre vesszük azt a kilenc irodalmi vállalatot, amely- 
ben Borbás úr a szó szoros értelmében önti az ú. n. tudományos 
dolgozatait, mindenütt azt fogjuk találni, hogy következetes az ő 
rendszerében : az egyik iratban visszavonni azt, amit egy másik- 
ban állított s folyton támadni minden áron». 
Azt hiszem, hogy ha ÜERMAN-nak ma kellene erről a tárgy- 
ról írnia, mindezt egészen másképen írná meg. Bizon} r ára beis- 
merné, hogy annak, aki egy rózsamonografiát, egy Vasmegye 
flóráját s egy balatoni flóraművet teremtett, jogában volt önma- 
gában és egyes ellenfeleiben keresni a magyar füvészet viszo- 
nyainak képét s beismerné talán még azt is, hogy nagyon elsiette 
ő a dolgot akkor, amikor már 1879-ben bírálatot mondott Borbás 
kutatási rendszeréről és azt írta cikke élére : füvészeti leszámolás. 
Ha egyáltalában megfelelő ez a kifejezés : leszámolás, akkor 
bizonyára csak most érkezett el annak az ideje, hogy erről beszél- 
hessünk. Most, amikor a nemes küzdők bevégezték a pályát s az 
a koszorú, amelyet Borbás sírjára helyezett az az ellenfele, aki- 
vel a legtöbb küzdelme volt, Simonkai Lajos, már jelképileg is 
kifejezte, hogy a magyar botanika történetében, ha nem is az 
egész drámának, legalább is egy felvonásának tényleg vége van. 
2. Borbás pályája*) és egyénisége. 
Borbás is abból a társadalmi osztályból eredett, mely a 
XIX. század folyamán s kivált a kiegyezés után olyan gazdagon 
mutatta meg kiválóságait és tetterejét, nevezetesen a szegény 
kisnemesi osztályból. Pályafutásának külső és belső általános jel- 
leme sem tér el hasonló sorsú és hasonló zsenialitású kortársaié- 
tól. Valamikor, amikor a kortörténetíró ezekre az időkre vissza- 
tekint, Borbás pályájában is könnyen szemléltetheti eme kor leg- 
jellemzőbb vonásait és annak a magyar társadalmi osztálynak 
őserős történelmi hajtóerejét. 
Mint minden lángelme, ő is határozott hivatással lépett 
pályájára s el nem tért ettől a hivatástól, ettől a korán felismert 
életcéltól egy lépésre sem. Persze itt nem tanári pályájára cél- 
zok, mert hiszen ez csak a megélhetési, anyagi keretet jelentette 
számára, mely tudósi pályájával csak külsőségekben függ össze. 
Tudósi pályáján bizonyára éppen olyan keveset változtatott volna, 
ha más keretekben éli le. ha pap vagy orvos lett volna is belőle, 
•) Életrajzi adatait lásd: Dejtéri Dr. Borbás Vince, írta Dr. Degen 
Árpád .Álagy. Bot. L., 1905, 165 — 244. lapon. 
