189 
hogy miben van ennek a problémának a lényege. De, hogy éppen 
Kérné r maga sem tartotta ezen a téren kifejtett működését több- 
nek, mint előkészítésnek, mutatja, hogy minden olyan és pedig 
gyakran hallott kívánságnak, hogy a Habsburg-birodalom növé- 
nyeinek teljes enumerációját elkészítse, ellentállott és megelége- 
dett, igaz, úttörő és útmutató jelentőségű, de mégis csak részlet- 
munkák kidolgozásával. 
S amit így elért, az bizonyára több és nagyobb jelentőségű 
volt, mint ha az egész Habsburg-birodalom vagy akár külön- 
külön Ausztria vagy Magyarország növényeinek teljes enumerá- 
cióját elkészítette volna. A Pflanzenleben dér Donaulaender, a 
Flóra exsiccata Austro-Hungarica és a többiek, bár csak folyta- 
tását jelentik azoknak a törekvéseknek, amelyek élén Ausztriában 
Jacquin, nálunk pedig Kitaibel neve ragyog, gazdagítva természe- 
tesen kora legfontosabb tudományos felfedezéseinek eredményei- 
ből a saját zsenialitásán átszűrt és áthasonított újszerűségekkel, 
mégsem jelentik s nem is akarják jelenteni a megoldást, hanem 
inkább a probléma modernebb fogalmazását. 
Nem csodálkozhatunk tehát azon sem, hogy Bordás sem 
kezdte növényföldrajzi munkásságát a magyarországi flóra pro- 
blémájának teljes átkarolásával és felölelésével, hanem éppen 
ellenkezőleg tett, amennyiben apróbb körű részletproblémákkal 
kezdte s még akkor is megmaradt abban a keretben, amit 
megyeílóra-monográfiái jelentenek, amikor a tartalommal már 
tényleg túllépte ezeket a kereteket. 
A balatoni flóramű bizonyára sokkal több, mint egy megye- 
flóra-monográfia, de hogy azt megírhassa, ahhoz ezek föltétlenül 
szükséges előfutárok voltak. Fontosnak és kiemelendőnek tartom 
tehát, hogy rámutassak arra, hogy Bordás kiváló érzékfinomsá- 
gáról tanúskodik, hogy visszanyúlt egészen addig a formáig, amely- 
ben legelső flóramonográfiáink megjelentek, az itinerárium és a 
városkörnyéki vagy megyeflóra-monográfia formájáig. 
Bánsági és horvátországi itineráriumai az ő legelső flóra- 
művei s ezek sok tekintetben teljesen kernerista iskolaművek. Itt 
említendő Arbe és Veglia-szigetek nyári flórája is, bár ebben az 
utóbbiban már nyomaira akadhatunk annak, hogy a maga szár- 
nyainak bontogatásával is megpróbálkozott. 
Első komolyabb szárnybontogatásának mindazonáltal ((Buda- 
pest és környékének növényzete® című 1879-ben megjelent flóra- 
monográfiáját kell felismernünk. Ez a munkája, amely — sajnos — 
ma is utolsó összefoglalása Budapest növényzetének, a régebbi 
hagyományoktól s a korabeli florisztikai nézetektől való elszaka- 
dását jelenti be s egyszersmind egy új út megnyitását, azét az 
útét, amelyen később több nagyszerű eredményt ért el s amely 
végül legkiválóbb alkotásához is eljuttatta. 
Persze a kezdő habozásai is gyakran nyomot hagytak eme 
müvében, ami külsőleg némileg Schur erdélyi flóraművéhez is 
