196 
minden előítélettől mentes biológiáját, amely 
végre kiemelte a honi botanikát egy kezdetibb 
állapotból egy határozottan magasabb, de azért 
a múlttal is összefüggő s az európai stílustis 
képviselő fejlődési fokra. 
A balatoni flóramű Borbás utolsó nagyobbszabású müve. 
Nem mintha ez reá nézve befejezést jelentett volna, hanem mert 
5 évre rá be kellett fejeznie földi pályáját. Az ő fejlődésének, 
folyton magasabb és magasabb körökbe szárnyaló evolúciójának 
igazán rendkívüli képességeiről tanúskodik az, hogy ezután az 
alkotás után is új, sőt még magasabbrendű cél felé ig 3 *ekezik. 
Ennek igazolására ugyan már csak inkább néhány töredékszerű 
dolgozatára hivatkozhatom s főként a szegfűfélék meg a szent- 
lászlófűfélék párhuzamosságáról írott rövid, szinte csak egy pil- 
lanatnyilag megrögzített impressziójának benyomását tevő cik- 
kére. 
Am, ha előbbi munkásságát áttekintjük fejlődési foka eme 
szempontjából, észrevesszük, hogy a florisztikai genus zmonográíiák, 
flóramonográfiák és biológiai monográfiák ere mellett még egy 
érre akadunk, mely az említettektől sok tekintetben elválasztva 
maradt. Ez az ér Braun Sándor hatásából ered s eddig főként 
morfológiai tárgyú dolgozatokat eredményezett. Ez az ér az, 
amelynek kibánvászása hátra lett volna, illetve, melynek feltárá- 
sához a balatoni flóramü elkészülte után hozzálátott. 
Aki Bordás fejlődésének mélyebb rejtekeibe behatolt, annak 
számára hamar nyilvánvalóvá válik, hogy az említett ér feltárása 
valamely s bizonyára az eddigi eredményekhez méltó rendszer- 
tani alkotás lett volna, talán egyenesen a virágos növények egy 
űj rendszere. Úgy az említettekből, mint általában abból, hogy 
élete emez utolsó éveiben gyakran hangoztatott bizonyos eszmé- 
ket, melyek egyes, jelenleg egymástól messzefekvő rendszertani 
osztályokba sorolt növénycsaládok párhuzamosságára vonatkoz- 
nak, azt kell következtetnem, hogy ekkor már elérkezettnek látta 
az időt arra, hogy a tudomány eme legmagasabb szféráiba tar- 
tozó kérdésekkel is foglalkozhassék. 
Szóban forgó cikke és eszméi ugyanis a növényrendszer- 
tannak egy máig is megoldatlan s mindenesetre legalább is igen 
nehéz kérdéséhez tartoznak, nevezetesen a forrtszirműak rend- 
szertani problémájához, melyhez hasonló jelentőségű kérdése az 
egész növényrendszertannak is kevés van, leginkább pedig talán 
az algák és gombák több csoportjának újabban szintén gyakrab- 
ban hallható párhuzamossága. 
A dolog természeténél fogva nem tárgyalhatom itt ezt a 
kérdést részletesebben, hiszen BoRBÁs-nak csak töredékszerü mun- 
kásságáról van itt szó. Ám tény az, hogy Engler is, Wettstein 
is utalnak ilyenféle párhuzamosságokra, sőt Wettstein «Handbuch 
dér systematischen Botanika című müve legvégén egy tábláza- 
