198 
Simonkai egész működése teljesen beleolvad a kernerizmusba, 
még pedig a szó iskolás értelmében. Hű és minden külsőségben 
pontos tanítvány volt ő. aki elől azok a mélyebben járó és fekvő 
kapcsolatok, amelyek Borbás-í Kerner-Iicz és Braun-Iioz fűzik, 
örökre el voltak zárva, aki megtanulta a kernerizmus bizonyos 
tantételeit, úgy, amint kapta s ezt alkalmazta állandóan újabb és 
újabb témákra. 
A sors szerencséje többek között egy igen nagy feladat elé 
is állította, 1880-ban a Természettudományi Társulat nyílt pályá- 
zaton Erdély flórájának tanulmányozásával bízta meg s ő már 
1885-ben el is végezte munkáját, úgy, hogy 1887-ben elhagyta a 
sajtót «Erdély edényes flórájának helyesbített foglalata)) című 
műve. 
Sokáig szerepelt ez a munka újabb botanikánk legfőbb 
műve gyanánt. Méltán ! Bár hangsúlyoznom kell, hogy csak a 
legszorosabb értelemben vett magyar botanikai irodalomra kell 
itt gondolnunk, mert hiszen, ha Iverner Vegetationsverhaltnisse 
stb. című művére is gondolunk, amelynek ez a mű sokban hű 
mása és mindenesetre kiegészítője, akkor nyilvánvaló, hogy ez a 
KERNER-féle mű, melyhez Erdély flórája haladást sem a mód- 
szerben, sem pedig a felfogásban nem jelent, sőt ez utóbbi szem- 
pontból inkább a túlzás némi hanyatlását, mindig az úttörő jelen- 
tőségű munkák értékét jelenti a tanítvány iskolásságával szemben. 
Ma már azonban másképpen áll a dolog. Most már ezt a 
munkát sem tekinthetjük Erdély majdnem egész Európában pá- 
ratlanul érdekes flórája megfelelő feldolgozásának, hanem csak 
erről a flóráról való ismereteink újabb adatokkal való gazdago- 
dásának. Erdély flórájának problémája a maga egészében ma is 
épen úgy megoldatlan, mint volt akkor, amikor Schur minden- 
esetre nagy kritikát kívánó, de mégis csak egy lépést jelentő 
munkálkodása után Simonkai ezt a problémát megoldani megkísé- 
relte. 
Különösen megoldatlanoknak tekinthetők még ma is azok a 
kritikus növényalakok, amelyek kérdését Simonkai a kernerista 
növényföldrajzi elv bizonyos túlzásával igyekezett megfejteni, 
megfeledkezve arról, hogy bármilyen növényföldrajzi egység is 
Erdély flórája, a fajok elterjedési határainak megállapítása csakis 
pontos adatok és sohasem az elv alapján történhetik. Aki ma, 30 
évvel Simonkai müvének megjelenése után, Erdély flórájának pro- 
blémájával kiván foglalkozni, annak bizony épen úgy ScHUR-hoz 
kell visszanyúlnia, mint kellett — s kellett volna egy kissé több 
megértéssel — Simonkai- nak, kinek művét megkérdezetleniil hagyni 
nem lehet ugyan, de megállapításait megváltoztatni, újítani ma 
már igen sok esetben szükséges. 
Mindennek pedig az a magyarázata, hogy SiMONKAi-ban epen 
az hiányzott legnag} r obb mértékben, ami BoRRÁs-nak legkiválóbb 
vonása, az önálló felfogás és a jövő szükségleteit pontosan meg- 
