3U 
daranter als letzte auch eiiie deiitsche, eines Strassburger Bota- 
nikers Hieronymus, imter deni Tieinesiceijs Hieronymiis Braunschweig 
verborgen istd) A megokolással azonban adós maradt ; továbbad a 
vonal alatt még ezt jegyzi meg róla : ®) «Diesem scliarfsinnigen 
Autor verdankte Brunfels sehr viel, wie zahlreiche aiis dem 
Deutsehen übersetzte Stellen im Herbárium ®) ergeben.» 
Ezen legújabb, 19ü0-bói eredő felfogásnak követőiről nem 
is beszélhetünk, annyival inkább sem, mert Kotr az ő okainak 
előadásával adós maradt s maga sem n 3 *ilatkozik arról hog\* ki 
hát az ő Hieronymus-a, ha se nem Tragus. se nem Brunschwyg ? 
Abból a körülményből, hogy Bronfels szóban levő latin füves- 
könyvének ug3mncsak ll-ik kötete (a 156 — 105. lapokon) TnAGus-nak 
IS közli eg3‘ dolgozatát: «Hieron3uni Tragi medici, Herbarimi aliquot 
dissertationes & censurae», még pedig az ö saját neve alatt s így 
a két (Tragus és Hieronymus herbarius-féle) dolgozat azonos thé- 
máinak összehasonlíthatása is adva van — magából Brunfels 
könyvéből is könnyű bebizonyítani azt, hogy az «Apodixis germa- 
nica»-nak nem Iragus a szerzője. 
1. Először is az «Apodixis» szerzője magát «Hieroii 3 ’mus 
herbarius Argentoratensis-we\i írja, tehát strassburgi volt. IgT magát 
Tragus nem írhatta, mert nem volt strassburgi. hanem zweibrückeni 
(bipontinus) s legfontosabb éjetirója, IMelchior Adam sem tud arról 
semmit, hog 3 ^ Tragus valaha Strassburgbau is időzött volna. 
2. (Másodszor, abban az időben minden esetre szokatlan, hogy 
ugyanazon szerző egyazon köiyyvben megjelent két dolgozatát más- 
más szerzői néven közölje. 
6. De a mi legtöbbet n 3 'om a latban, az az, hogy Tragus 
(cHerbarum aliíiuot dissertationes & censurae» czímű dolgozatában 
idézi és kritizálja Hieroxy,mus herbariust — sőt ellent mond neki ! 
4. A (f.Hierongmus herbariusv mint jelző, mint epiteton, 
Bruxfels háromkötetes füveskönyvében sehol sincs a legparányibb 
vonatkozásban sem TnAGus-szal, s íg 3 ' arra nézve, hogy TnAcus-t 
a legtöbb szerző Hieronymus herharius-szal mégis azonosította, az 
eg3'etlen mentő okot abban látom, hogy TnAGus-t is - Hieroiyv- 
mus-nak hívták. 
Ám a példák oktatnak, ha mindjárt g 3 Űlöletesek is. 
I. Tragus a Brunfels szóbanforgó füveskönyvének Il-ik köte- 
tében a Dens Leoninus-vó\ (sic!) mondja; <íHieronymas vocat 
Rostrnm porciniim»,'‘) és az ccApodixis»-ben (p. 191. in Brunf. tomo 
(iBotauische Zeitung», loc. cit. p. 21'i. 
9: ftBütanisehe Zeitung)), loc. cit. p. 213. 
9 «Herbariiuu» = Bkunff.ls «llerbarimi vivae eicones)) czimű műve. 
9 Tr.^guü; «Herb. aliquot disserto. Xc. in Bhunf. II. p. 158. így a szerző 
nem szokott saját magúról beszélni. 
